2006.
Dr. Ouweneel írása előtt álljon itt egy beszámoló a pápának volt diákjaival történt ezévi (2006-os) castelgandolfoi találkozásáról (e találkozások 1979 óta kerülnek évente megrendezésre), ahogy erről a kath.net szeptember 4-én beszámolt:
Mindezek után logikus feltenni a kérdést, ha a katolikus Egyház mai képviselői többé nem hisznek a Biblia első – mondjuk 10 oldalában – (azaz azok közé tartoznak, akik azt hirdetik, hogy a világ létrejöttében ugyan Isten tette meg az első lépést, de utána az evolúcióra bízta a többit, és akiket Quweneel „a két szék között a földre esetteknek” nevez), akkor miért csodálkoznak, ha mások a többi többszázban sem hisznek? Hiszen ha elvetem 10 oldal szószerinti értelmezését, ezek után ki vagy mi dönti el, hogy a többit hogyan – szó szerint vagy csak jelképesen – kell-e értelmeznem. Vagy a világnak „egy hirtelen teremtő aktussal” való létrejötte kevésbé tudományos, azaz – szerintük – hihető, mint az, hogy Isten emberré lett, hogy szenvedett és meghalt érettünk, hogy feltámadott és tanítványainak láttára felment a mennybe? És hogy onnan vissza is fog jönni ítélni eleveneket és holtakat? De addig is az Oltáriszentségben valóságosan is állandóan jelen, azaz itt a földön köztünk van? Ezek mind „tudományosabbak”, inkább megfelelnek az „értelemnek”, mint az, hogy a mindenható, minden emberi elképzelést felülmúló Isten hat nap alatt megteremtette a világot? „Amit az ember képes felfogni vagy kigondolni, kisebb magánál Istennél”, mondta Aquinói Szent Tamás Isten első parancsáról szóló értekezésében.
Dr. Willem J. Ouweneel Hollandiában született 1944-ben. Biológiát tanult az utrechti egyetemen. Disszertációját a muslicák (drosophila) fejlődéséről ás öröklődéséről írta. Jelenleg (1976-os adat) a Holland Királyi Tudományos Akadémia megbízásából Utrechtben folytat kutatásokat az öröklődés területén. Eddig több mint 20 tudományos értekezése jelent meg. A tudomány mellett intenzív kutatója a Szentírásnak. Kül- és belföldön sokfelé tart a Bibliával kapcsolatos előadásokat s eddig több bibliamagyarázatot is kiadott. Több előadássorozatot tartott – különösen diákok számára – a teremtés és evolúció kérdéséről, ezek négy könyvben meg is jelentek.
Ez a kis füzet kiváltképpen azoknak a fiataloknak szól, akik szembekerültek egy nehéz problémával, ti. azzal a kérdéssel: „Mi az igazság tulajdonképpen: a világot Isten teremtette-e, vagy evolúció (lassú, fokozatos fejlődés) útján állt az elő?” Valóban fontos kérdés ez. Te magad még nem találkoztál vele? Otthon, a családban, hittanórán, konfirmációi oktatáson, keresztény összejöveteleken gyermekkorod óta azt hallod, hogy mindent Isten teremtett: Ö alkotta a földet, a növényeket, az állatokat és az embereket egyaránt. Ezt a Bibliából tudjuk, a Biblia pedig Isten könyve, Isten Igéje. Mi hát az igazság? Teremtés vagy evolúció? Vagy hogy személyessé tegyem a kérdést: te magad nemesített majom vagy-e, vagy pedig Isten teremtménye? Egy pillanat – mondod talán –, tanárom (vagy lelkipásztorom) azt mondta, hogy a teremtés és az evolúció egyáltalában nem mond egymásnak ellent! Azt mondta, hogy Isten a teremtésnél minden további nélkül felhasználhatta az evolúciót. Isten tehát úgy „teremtette” a növényeket és állatokat, hogy lassan kifejlesztette őket, egyiket a másikból…
Kétségkívül, Isten ezt is minden további nélkül megtehette volna. De vajon ezt tette? Miből gondolja ezt a tanárod? Abból, hogy a Biblia szerint Isten ilyen módon teremtette a világot? Nem, bizonyára nem. Nagyon jól tudja, hogy a Bibliában a „teremtés” Isten gyorsan végbemenő cselekedetét jelenti. A Zsoltárok könyvében ezt olvassuk: „Mert Ö (Isten) szólt, és meglett; Ö parancsolt, és előállott” (33,9). S a tanárod nagyon is jól tudja, hogy a Biblia sehol sem beszél évmilliókról, amelyek során Isten fokozatosan teremtette volna a növényeket, az állatokat és az embert. Ellenkezőleg, a Biblia azt mondja: „Hat nap alatt teremtette az Úr az eget, a földet, a tengert és mindent, ami azokban van, a hetedik napon pedig megpihent” (2 Móz 20,11). Mi az oka tehát annak, hogy tanárod, aki magát kereszténynek nevezi – legalábbis egy teremtő Istenről beszél –, hisz az evolúcióban, holott tudja: ez ellentétben áll a Biblia egyszerű kijelentéseivel? Azért, mert azt tanulta, hogy az evolúció tudományos tény, amelyben nem lehet kételkednünk, és amelyben egyetlen értelmes természettudós sem kételkedik. Ezért gondolja, hogy a Biblia kijelentéseit nem kell szó szerint venni, csavar rajtuk egy kicsit, és azt állítja, hogy Isten az evolúciós folyamat által teremtett.
Ezzel azonban két szék közt a földre került. Amikor azt mondja hitetlen kollégáinak, hogy ő hisz az evolúcióban – mert hiszen ő nem olyan régimódi ember –, de azt is vallja, hogy ezt az evolúciót Isten irányította, akkor egyszerűen kinevetik. Az evolúció vérbeli híveinek ugyanis nincs szükségük Istenre. Tantételeikben nincs helye Istennek. Azt mondják: adjatok nekünk évmilliárdokat, s a vak véletlen elvégzi a többit. Az evolucionisták által alkotott istenek: az „idő” és a „véletlen”.
Hogy Isten teremtette a világot hat nap alatt – amit gyermekkorodtól fogva hallottál és hittél –: mindig csak bebeszélték neked, mert most „olyan emberektől, akiknek ezt igazán tudniok kell”, azt hallod: szilárd, általánosan elismert tudományos tény, hogy minden dolog és élő szervezet evolúció útján állt elő. Vagy ennek az ellenkezője igaz: És sok tanárod és talán lelkészed is csak bebeszélték neked, hogy valamennyi tudós az evolúció híve, és hogy az evolúció tudományosan bebizonyított tény. Ezt hagytad magaddal elhitetni, jóllehet egyszerűen nem igaz, amit ők állítanak. A mindenható Isten maga jelentette ki nekünk, hogy a világ nem fejlődés útján állott elő, hanem teremtetett. És Ö csak tudhatja, hiszen Ö maga végezte el azt.
Röviden: Mit higgy tehát? Azt, amit egy reménytelenül elavult vallásos könyv mond, vagy azt, amit a szupermodern természettudomány állít? Mit higgy most? Az emberek által kitalált evolúciós elméletet, amelyet tények nem támasztanak alá, vagy amit a Biblia mond, a tökéletes Ige, amely közvetlenül magától a Teremtőtől származik.
Attól tartok, hogy ma a legtöbb biológiatanár – akár kereszténynek nevezi magát, akár nem – azt tanítja növendékeinek, hogy az evolúció tudományosan bizonyított tény, amelyben egyetlen tudós sem kételkedik. Ne gondold, hogy ezek a tanárok egyszerűen hazudnak a tanítványaiknak, erről természetesen szó sincs. Ők valóban hiszik, hogy az evolúció tudományos tény. Nem azért, mintha maguk is utánanéztek volna ennek, hiszen sajnos a legtöbb biológus sohasem tanulmányozta alaposan az evolúció ún. bizonyítékait! Ez talán különösen hangzik, de mégis így van. Az evolúció különleges szaktudomány, amelyet csak igen kevés biológus tanulmányoz alaposan.
Valóban azt mondta tanárotok, hogy ma már egyetlen értelmes biológus sem kételkedik az evolúcióban? Ne hagyd hát bebeszélni magadnak, hogy valamennyi természettudós hisz az evolúcióban! Csak Hollandiában és Németországban tucatjával vannak olyanok, akik nem hisznek benne. Vagy menjünk egy kissé vissza a történelemben. Hallottál már az iskolában Faradayről? Maxwellről? Lord Kelvinről? Louis Pasteurről? Ezek mind híres tudósok voltak – ugyanakkor meggyőződéssel hittek a teremtésben, és energikusan küzdöttek Lamarck és Darwin tért nyerő evolucionizmusa ellen.
A másik tévedés az, hogy az evolúció tudományosan bizonyított „tény”. Mit tanulhatunk mindebből? Hogy valamely történelmi eseményt „tényként” fogadunk-e el vagy sem, az attól függ: milyen megbízhatóak a történelmi forrásaink. És ha feltételezzük, hogy az a bizonyos történelmi esemény még ma is folyik, akkor természetesen fel kell tennünk egy második kérdést: érzékelhetjük-e ezt a bennünket körülvevő folyamatot? Így vagyunk az evolúcióval is. Az állítólagos evolúció legnagyobb részének természetesen akkor kellett volna végbemennie, amikor még nem volt ember a földön. Ennek következtében senki sem volt, aki szemtanúként jelentést adhatna róla. Nincsenek róla írásos emlékeink. De vannak más történelmi forrásaink, mégpedig a földrétegek és az azokban talált fosszíliák (ős maradványok, kövületek). Természetesen tudod, hogy a földkéreg különböző rétegekből áll, amelyek nyilván egymás után keletkeztek, és az azokban előforduló fosszíliák valóban növények és állatok megkövesedett maradványai.
A két nagy kérdés tehát így hangzik: Az evolucionisták ezekre a kérdésekre hangos „IGEN”-nel felelnek, és levonják a következtetést: az evolúció tehát tudományos tény. Én azonban ugyanezekre a kérdésekre ugyanolyan hangos „NEM”-mel felelek, és levonom a következtetést: az evolúció tehát nem tudományos tény. Azonnal bebizonyítom, miért mondhatom ezt el joggal.
Az evolucionisták azt állítják, hogy az evolúció tudományos tény? Ez tévedés, ezt könnyen ki lehet mutatni, és te is minden fáradság nélkül leleplezheted. Nem úgy, hogy önfejűen ellene mondasz neki. Nem kell mást tenned, mint feltenni néhány egyszerű kérdést. Más alkalommal, ha erre lehetőség kínálkozik, próbálkozhatsz a második kérdéssel. Az evolucionisták azt állítják, a kövületekből kimutatható, hogy minden magasabb rendű szervezet alacsonyabb rendűből állt elő. Tégy fel néhány egyszerűkérdést. Például ezeket: „Mi módon tanúskodnak az ős maradványok arról, hogy a növények és állatok rokonságban vannak egymással, tehát ugyanabból az ősszervezetből származnak?” „Hogyan mutatható ki a fosszíliákból, hogy az állatvilág törzsei (pl. férgek, puhatestűek, űrbelűek, ízeltlábúak, gerincesek) egymással rokonságban vannak?” „Hogyan mutatják az ős maradványok, hogy a virágos növények lassanként fejlődtek ki az alacsonyabb rendű növényekből?” „Hogyan mutatható ki a fosszíliákból, hogy az emlősállatok fokozatosan álltak elő az alacsonyabb rendű gerincesekből?”
A válaszok különbözők lehetnek: kerülgethetik a dolgot, mint macska a forró kását, vagy őszintén megmondják, hogy nem tudják, vagy pedig becsületesen megvallják, hogy erre fosszilis bizonyítékok nincsenek (ugyanis ez a helyzet). Talán még marad bátorságod azt megkérdezni, miképpen állíthatják, hogy mindezek tudományos „tények”, ha egyszer a legcsekélyebb bizonyíték sincs rájuk?
Természetesen van jó néhány biológus, akik nagyon jól megértik mindazt, amit idáig mondtam. Nem csupán a teremtésben hívők légből kapott elképzelései mindezek, hanem a meggyőződéses, de becsületesen gondolkodó evolucionisták is sokszor elővigyázatosságra intenek. Komolyan mutattak rá a fejlődéselmélet minden homályos és be nem bizonyított állítására, és arra a számos tényre, amelyek vele ellentmondásban állnak. Látod, ezek az elővigyázatos és kritikus tudósok, akik ismerik a tényeket! Ismerek egy egyetemi tanárt, aki maga is evolucionista, és aki rendszeresen vizsgálta tanítványainál, mit tudnak valójában az evolúció „bizonyítékairól”, s hogy van-e tiszta képük mindazokról a tényekről, amelyek ellene mondanak az evolúciónak! Bár sok ilyen biológiatanár lenne, aki ilyen elfogulatlanul és bíráló módon tanítana az evolúcióról (ha már egyáltalán lennie kell ilyennek). De hogyan lehetséges az, hogy még olyan specialisták is, akik pontosan ismerik a fejlődéstan be nem bizonyított tényeit és az ellene szóló bizonyítékokat, mégis meggyőződéses evolucionisták? Úgy, hogy annak kell lenniök! A történelemtudósok vitatkozhatnak afelett, hogy volt-e valóban trójai háború vagy sem. És ha bebizonyosodik, hogy ilyen háború sosem volt, nos, akkor sem történik semmi. Az evolúciónál azonban más a helyzet. Képzeld csak el, ha nincs evolúció, akkor mi van? Akkor minden tudósnak hinnie kellene, hogy az eget és a földet, növényeket, állatokat és embereket Isten teremtette. És ez legtöbbjüknek nincs ínyére. Akkor már inkább hisznek az evolúcióban, még ha arra ugyancsak kevés vagy semmilyen bizonyíték sincs, és még ha oly sok tény mond is ellene ennek a hitnek. Kénytelenek hinni az evolúcióban, mert harmadik lehetőség nincs.
Álljunk csak meg! – tiltakozol. Hiszen az iskolában úgy tanultad, hogy az evolúcióban való hit modern tudományos kutatásokon alapul, tehát „tudományos”, továbbá, hogy a teremtésben való hit vallásos hit, amelyet régi vallásos könyvekből merít az ember, tehát „tudománytalan”. Merő képtelenség tehát, hogy az evolúcióban való hit tudományosabb, mint a teremtéshit. Mindkettő egyaránt „régimódi”, s mindkettő egy bizonyos életszemléleten alapul. A lényegi különbség a kettő közt: a teremtéshit Istenbe és a Bibliába vetett hiten alapul, míg a fejlődéshit Istentől és a Bibliától való elforduláson alapszik. Melyik az igaz tehát: teremtés vagy evolúció? Ez egy másik kérdéstől függ: hiszed-e, hogy a Biblia Istennek ihletett, tévedhetetlen szava? Ha ezt nem hiszed, ha elveted a teremtés tényét, úgy ahogy Isten kijelentette, akkor nem marad számodra más lehetőség, mint a primitív, pogány evolúcióhit. Harmadik lehetőség ugyanis nincs. Mindkét esetben hinned kell – ezt nemcsak a templomban teszi az ember.
Egyet jól jegyezz meg: mind a teremtéshit, mind az evolúcióhit mint olyan, egyaránt tudományos – vagy ha úgy tetszik: tudománytalan. Csak ha ezt már megértetted, akkor jöhet a következő kérdés: e két hitbeli meggyőződés közül melyik felel meg jobban az eddig ismert tényeknek? Ne képzeld, hogy bárki a földön képes lenne teljes nyugalommal és minden előítélet nélkül megvizsgálni a tényeket, hogy alapos megfontolás után dönthessen a kétféle hitbeli meggyőződés közt. Mi egyszerűen nem vagyunk elfogulatlanok, mert vagy hiszünk a Bibliában, mint Istentől ihletett Igében, tehát a teremtésben is, vagy elvetjük a Bibliát, következésképpen az evolúcióban hiszünk. Ennek ellenére nyugodtan merem azt állítani, hogy az elismert, valóságos tények inkább a teremtés-hittel egyeznek meg, mint az evolúcióba vetett hittel. És ezt teljes meggyőződéssel állítom, még ha a legtöbb biológus valóban őszintén gondolja is azt, hogy a tények inkább az evolúció-hit mellett szólnak. Hát nem képtelenség, hogy a teremtésben hívőknek és az evolucionistáknak pontosan ugyanazok a tények állnak rendelkezésére, és mindkét tábor azt véli, hogy ezek a tények leginkább az ő felfogásukat támasztják alá? Pedig lehetséges; az ember olyannyira foglya lehet saját vélekedésének, hogy egyszerűen nem látja meg azokat a tényeket, amelyek annak ellene szólnak.
Megkísérlem ezt egy példával érzékeltetni, amelyet Dr. Donald Chittick, teremtésben hívő amerikai tanár szokott előszeretettel használni. Nekem is ő mondta el. Néha megkérdezi tanítványait: „Tudjátok, hogyan keletkezik a szél?” Erre természetesen valamelyikük így felel: „A szél úgy keletkezik, hogy a levegő a magas légnyomású helyről az alacsonyabb légnyomású helyre áramlik.” – „Ó, nem” – feleli ilyenkor Chittick – „ti nem tartotok lépést a tudománnyal. Ez már elavult elmélet. Nemrég fedeztük fel, hogy a fák levelei és ágai mozognak, és ez a mozgás idézi elő a légáramlatot: ez a szél. Nos, próbáljátok megcáfolni ezt az új elméletet.”
Kinek van hát igaza? „Tudományosabb” lenne az egyik magyarázat, mint a másik? Ez értelmetlenség. Az egyik felfogás vonzóbb, mint a másik, de nem tudományos okokból, hanem az egyén életszemlélete következtében. Én azonban tovább megyek, és azt is állítom, hogy igenis van különbség a kétféle értelmezés tudományos értéke közt. Ha a fejlődéselméletnek lenne igaza, akkor sokkal több átmeneti formának kellene lennie a különféle állatok és növények közt, amelyek által az állat- és növényfajok csoportjai nem volnának olyan élesen elhatárolhatóak egymástól, mint ahogyan az a valóságban van: És nem találnánk azt a sok egyezést olyan szervezet-csoportok közt, amelyeket egyéb okok miatt csak nagyon távoli rokonoknak tekinthetünk: így pl. a gerincesek és tintahalak szeme feltűnő hasonlatosságot mutat, ami megfoghatatlan csoda az evolucionisták előtt, hiszen ők ezeket egymástól igen távoleső fajoknak tekintik! A teremtésben hívők számára azonban ez nem jelent problémát. Ők megértik, hogy Isten bizonyos állatfajoknak, amelyek hasonló életfeltételek közt élnek, bizonyos szerveit igen hasonlónak alkotta (a feltételeknek megfelelően), míg ugyanezek az állatok egyéb tekintetben egymástól talán erősen különböznek. Ami azt illeti, a fejlődéselmélet tulajdonképpen egyetlen nagy kártyavárnak tekinthető. A biológus, geológus vagy más szakember ugyan gyakran tudatában van annak, hogy saját szakterülete mily gyengén támasztja alá ezt az elméletet (és sokan ezt el is ismerik), de nem sokat tépelődik rajta, mert így gondolkodik: más szakterületen dolgozó kollégáim bizonyítékai elég erősek. És ha mindegyik így gondolkodik, akkor természetes, hogy egy csodaszép szappanbuborékod lesz. Ha az egyik szaktudomány érveit megcáfolod, akkor az a másik szakterület érvei mögé rejtőzik. Vágd le az evolúciós szörny egyik karját, belegabalyodsz a többibe. Felhozhatsz annyi tudományos érvet, amennyit csak akarsz; tüstént szembe fognak állítani vele agyafúrtan kieszelt „segédelméleteket”, hogy így magyarázzanak meg vagy vitassanak el minden olyan tényt, amelyelméletüknek ellentmond, vagy, hogy egyszerűen félretegyék azokat. Az egyetlen értelmes dolog, amit tehetsz az, ha az evolucionisták minden arcvonalán egyidejűleg felsorakoztatsz egy egész sereg teremtésben hívőt. De nem, ennek sincs semmi értelme, hiszen az evolucionisták eleve leszögezték, hogy ha minden elméletük hajótörést szenved is, ők továbbra is előnyben részesítik evolúciós hitüket. Ennyire irtóznak a teremtéshittől: inkább jöjjön a „szelet keltő levelek” elmélete.
Ha az evolúciós gondolat valóban igaz, akkor az evolucionistáknak tudományos érvekkel kell azt számunkra hitelt érdemlővé tenniük. Két dolgot kellene tisztázniuk: „Tudunk-e a biológiában olyan ‘mechanizmusról’, amely által az alsóbb rendű, egyszerűbb élő szervezetek magasabb rendű, komplikáltabb szervezetekké fejlődhetnek?” Ha van ilyen mechanizmus, azt elsősorban a genetika (örökléstan) területén kellene megtalálnunk. „A fosszíliák valóban évmilliós, fokozatos fejlődés képét tárják elénk, melynek során az alacsonyabb rendű élő szervezetek magasabb rendűvé fejlődtek?” A fosszíliák ilyen irányú vizsgálata a paleontológia (őslénytan; a kihalt, megkövesedett szervezetekkel foglalkozó tudomány) körébe tartozik.
A múlt században az ember rendkívül optimista volt ezekkel a kérdésekkel kapcsolatban, és azt hitte, hogy gyorsan megtalálja rájuk a választ. Nos, a feleletek megvannak, és mindkettő nagyon határozottan hangzik: NEM! Ezt természetesen azonnal be kell bizonyítanom – még ha ez akármilyen keserű pirula is a becsületes szakértő evolucionisták számára.
Az evolucionisták viszont azt feltételezik, hogy az evolúció úgy jön létre, hogy időnként mutációk lépnek fel, amelyek bizonyos környezetben jobb lehetőségeket adnak a szervezetnek az önfenntartásra. Nos, ez valóban meg is történik, de csak egész szórványosan. A megváltozott környezeti feltételek közt bizonyos mutáció véletlenül valóban kedvező hatású lehet, és még azt is észlelhetjük, hogy az olyan szervezetek, amelyekben ez a mutáció nem ment végbe, lassanként eltűnnek a populációból. Ez azonban rendkívül ritkán történik, rendszerint csak időlegesen, és többnyire olyankor, amikor az ember a környezetet drasztikusan megváltoztatja. Ezenfelül ez csupán azt mutatja, hogy a populációk bizonyos „ingadozásoknak” vannak kitéve, ennek azonban az ég világon semmi köze nincs ahhoz a kérdéshez, hogy alacsonyabb rendű szervezetekből miként állhatnak elő magasabb rendűek (amelyek bonyolultabb, tökéletesebb felépítéssel rendelkeznek! Ezt a pontot nagyon jól meg kell értenünk, mert ezzel sok gyalázatos dolgot űznek. A legtöbb biológiai „bizonyíték”, amelyet tankönyvekben az evolúció mellett felsorakoztatnak, a populáción belüli ilyen változásokra vonatkozik. Igaz, hogy ezt „mikroevolúciónak” nevezzük, ez a megnevezés azonban félrevezető, mert valójában semmi köze az evolúcióhoz. Nem más ez, mint „variáció”, „változás”, „ingadozás” – de semmiképpen sem továbbfejlődés. A mikroevolúció valamennyi diadalmas bizonyítékának semmi köze ahhoz a kérdéshez, hogyan mehetett végbe valamikor a makro evolúció, tehát hogyan állhattak elő a hüllőkből az emlősök, vagy a halakból a kétéltűek. Mindaz, amit az örökléstanból tudunk, azt teszi nagyonis valószínűvé, hogy ilyen természetű fejlődés teljesen lehetetlen.
Hadd mondjak most egy példát az ilyesfajta félrevezetésre. Ha elmész a New York-i Természettudományi Múzeumba, láthatod ott többek közt megkövesedett lovak egész sorának a képét, amelyek állítólag lassanként, az évszázezredek során fejlődtek ki egymásból. A sort egy kis állat nyitja meg, amelynek még mindegyik lábán öt ujja volt. A sorban egymásután következő állatok fokozatosan egyre nagyobbak, míg lábujjaik száma egyre kevesebb, végül csak a középső megnövekedett lábujj maradt, és az általunk ismert lópata. Hát nem nagyszerű bizonyítéka ez az evolúciónak? Szinte azt gondolnánk, hogy a lónak ez a története az evolúció egyik legnépszerűbb érve. De vajon épkézláb bizonyíték-e ez? Tegyük fel, hogy valóban helytálló ez a sor, tehát a lovak sorozatának utolsó tagja valóban az elsőből fejlődött ki. És ez az evolúciót bizonyítaná? Egyáltalában nem, hiszen az utolsó tag is még mindig csak ló. A sor csak azt mutatja, hogy mennyiféle variáció lehetséges a „ló" témáján belül, de nem azt, hogy alacsonyabb rendű fajokból hogyan állhatnak elő magasabb rendűek. Ami pedig a lábujjak számát illeti, ez inkább degenerációra (korcsosodásra) utal, nem pedig evolúcióra. Hát nem szégyen, hogy a nagyközönségnek ilyen dolgokat mutatnak be, és ilyen módon hitetik el velük az evolúció „tényét”? Egyébként az efféle múzeumokban és népszerű könyvekben még több értelmetlenséget láthatsz. Mi a véleményed a történelem előtti emberek képeiről, ezekről a majomszerű, vad szörnyetegekről? Merő csalás az egész! Koponyadarabkákból és csontmaradványokból teljesen lehetetlen megállapítani, milyen volt valakinek az arca, szőrzete, bőrszíne stb. Bizonyára tudod, hogy a neandervölgyi embert sokáig a majom és az ember közti egyik legfontosabb láncszemként magasztalták. Képeken vad külsejű majomemberként ábrázolták. Lassanként azonban rájöttek a tudósok, hogyha ma egy vásárcsarnokban találkoznánk neandervölgyi emberünkkel, valószínűleg egyáltalán fel sem tűnne. És remélem, hogy tanárod is tudomást szerzett már erről, és nem traktál titeket ilyen elavult mesékkel. 2. És ezzel szinte kézenfekvő a második kérdésünk, hogy ti. mit mondhatnak el nekünk az ősmaradványok. Ugye érted, hogy ezekkel a dolgokkal csak röviden és felületesen foglalkozhatok. Ez azonban nem baj, hiszen az iskolában azt mondják neked, hogy az evolúció tény, és az ún. „bizonyítékokat” is csak röviden és felületesen kezelik. És én boldog lennék, ha belátnád, hogy más lehetőség is van, mint amit a legtöbb biológiatanár és hitoktató állít.
Azt ugye tudod, hogy a földkéreg nagyszámú rétegből áll, amelyeket „földrétegeknek” nevezünk. Ezek úgy keletkeztek, hogy folyékony kőzet jutott a föld felszínére (pl. vulkánokból), és ott megmerevedett, vagy a szél hordott valahová nagy mennyiségű homokot, vagy gleccserek halmoztak fel homokot és agyagot, főként azonban úgy, hogy homok, agyag, mész stb. rakódott le tavakban, tengerekben és folyókban. A földrétegek ez utóbbi fajtájában számtalan olyan állat és növény megkövesedett maradványát találjuk, amelyek egykor a földön éltek. Mindenekelőtt az állatok kemény testrészei, mint pl. csigaházak, kagylók és csontok kövesednek meg könnyen.
Pompás, ugye? Hát nem ez az evolúció legékesebben szóló bizonyítéka? Kétségkívül … ha ez az egész így lenne igaz! Többnyire így mondják el, de ez félrevezető. Mondd csak meg nyugodtan, hogy az egész históriából egy szó sem igaz. Sehol az egész földön nem találod ezeket a földrétegeket úgy egymás fölött, hogy alul az alacsonyabb rendű, és följebb az alacsonyabb és magasabb rendű szervezetek fordulnának elő. Azokban a rétegekben, amelyeket a legidősebb, fosszíliát tartalmazó rétegeknek tekintenek, nemcsak egyszerű szervezeteket találtak, hanem az állatvilág valamennyi fontosabb csoportja fellelhető már bennük; kivéve a gerinceseket, ezek azonban bizonyítható közbülső, átmeneti alak nélkül jelennek meg már a következő rétegekben.
Nos, bizonyára azt gondolod, hogy a legöregebb rétegek mégiscsak minden esetben legalul helyezkednek el. Ó nem, ez nem így van, határozottan nem így! A földrétegek elhelyezkedhetnek akár fordított sorrendben is: csupa egyszerű fosszíliát tartalmazó rétegek lehetnek legfelül, földrétegek magasabb rendű maradványokkal kerülhetnek legalulra. Olykor egészen világosan látszik, hogy a földrétegek a földrengés során úgyszólván fejtetőre álltak, gyakran azonban semmi nyoma sincs a földkéregben ilyen természetű hatalmas átalakulásoknak.
Hát nem kedves? Ha egyszerű fosszíliák (tehát alacsonyabb rendű szervezetek) fordulnak elő egy földrétegben, akkor az régebbi, ha pedig magasabb rendű szervezetek kövületei, akkor az fiatalabb réteg. Erősen leegyszerűsítve fejeztem ki ugyan magamat, de lényegében erre megy a dolog. Még tudós geológusok is elismerik cikkeikben ezt a hatalmas körben forgó bizonyítást. Ez tehát a következőképpen fest: Hogyan bizonyíthatjuk, hogy a magasabb rendű szervezetek fiatalabbak, mint az alacsonyabb rendűek? Felelet: Azzal, hogy a magasabb rendű szervezetek a fiatalabb földrétegekben fordulnak elő, mint az alacsonyabb rendűek. Természetesen még számtalan egyéb legyőzhetetlen problémája van az ősmaradványok útján való bizonyításnak.
Csak arra emlékeztetek: még ha a legalacsonyabb rendű szervezetek valóban először jelentek volna is meg, és a magasabb rendűek csak évmilliókkal később (ami azonban nem áll fenn), ez önmagában véve még nem lenne bizonyíték arra nézve, hogy a magasabb rendűek az alacsonyabb rendűekből származnak. Hogy ezt hihetővé tegyék, ahhoz a geológusoknak ezernyi átmeneti és közbenső alakot kellene felmutatniuk a különböző állat- és növénycsoportok között.
Ami a földrétegeket és a fosszíliákat illeti, biztos, hogy van még egy olyan pont, amellyel nem tudsz tisztába jönni, és ez a millió és milliárd évekkel űzött hókuszpókusz. Sokan szemrebbenés nélkül azt állítják, hogy ez és ez a réteg annyi meg annyi millió éves, és az a fosszília ennyi meg ennyi ezer éves. Honnan tudják ezt? Nyilván az evolucionisták írásaiból. És azok honnét veszik? Nos, volt idő, amikor csak úgy a kabátujjukból rázták ki az évek számát; egyszerűen szükségük volt ezekre az évmilliókra, állításaik bizonyítására, hogy a magasabb rendű szervezetek végtelenül lassú folyamat útján jöttek létre az alacsonyabb rendűekből. Ismert tudósok ugyan kimutatták, hogy egy ilyen leszármazási folyamat még milliószor millió év alatt sem képzelhető el, de …
Azután jöttek a radioaktív mérési módszerek, és egyszerre meglett a „bizonyíték” a milliónyi évekről! Ezek a módszerek gyakorlatilag mind azon alapulnak, hogy az anyagok radioaktív bomlási folyamatát meg lehet mérni, illetve azt, hogy milyen sebességgel történik a bomlás. Szeretném egy példával megmagyarázni, hogyan történnek alapjában véve mindezek a mérések.
Látod, ugyanezt a hibát követik el az evolucionisták. Úgy tesznek, mintha meg tudnák mérni a földrétegek és fosszíliák korát, holott valójában csak anyagmennyiséget és átalakulási sebességet mérnek. Hogy ebből a korra lehessen következtetni, ahhoz tudni kellene, milyen nagy volt az anyag eredeti tömege (amikor a kőzet vagy a fosszília képződött), továbbá, hogy külső történések nem befolyásolták-e ezt az átalakulási folyamatot, s végül azt is, hogy a bomlási sebesség mindig ugyanaz volt-e. A nagy nehézség abban áll, hogy e három tényező közül gyakorlatilag egyikről sem tudunk semmit teljes bizonyossággal kijelenteni. És ha már az egyik tényezőben nem vagyunk bizonyosak, ez egyszerűen annyit jelent, hogy a kőzetek koráról egyetlen hiteles szót sem mondhatunk.
És a dolog egyre szebb lesz. Az utóbbi években vulkáni kőzeteknél is alkalmazták a radioaktív mérési módszert, olyanoknál, amelyekről biztosan tudták, hogy legföljebb száz vagy kétszáz éve képződtek vulkáni kitörések alkalmával. Erről mit sem sejtő tudósok határozták meg a kőzetek „korát”, és milyen eredményre jutottak? Ugye kitaláltátok? Millió és millió évekre. És ez nemcsak egyszer történt, hanem sokszor, a világ minden táján levő kőzetekkel. Lehetséges lenne, hogy valami alapvető tévedés van ebben az egész, egekig magasztalt geológiai kormeghatározási módszerben? És ez csak egy a sok példa közül. Most már értitek, hogy vannak, akik a teremtéshitet elfogadhatóbbnak és értelmesebbnek tartják, mint az evolúciós hitet. Ilyen pl. Dr. Th. Barnes, a texasi egyetem fizikaprofesszora. Nemrégiben, amikor együtt vacsoráztunk, mesélt nekem a földmágnesesség körében végzett tanulmányairól. Azt tudod, hogy a földnek mágneses sarkai vannak, ezért tudunk iránytűt készíteni, amelynek tűje mindig észak felé mutat. De vajon azt is tudod-e, hogy ez a mágneses erő az idők folyamán egyre csökken? Barnes professzor nemrég kiszámította a csökkenés mértékét, és eközben rájött, hogy a föld életkora legföljebb, ha tízezer év lehet. Akkor ugyanis oly erős lehetett a mágneses hatása, hogy ha a föld jóval idősebb lenne, tulajdon mágneses ereje folytán darabjaira hullott volna. Barnes erről könyvet is írt. Az ilyenfajta problémák nem jutnak el a nagy nyilvánosság elé. Így mindenkinek az a benyomása, hogy az evolúciós elmélettel minden rendben van. A tényeket elhallgatják.
Most már csak azt remélhetjük, hogy biológiatanárod lépést tart a korral a maga szaktudományában, és hitoktatód nemcsak a divatos és agyonreklámozott evolucionista könyveket olvassa. Mert különben igencsak lehetséges, hogy a legjobb szándékkal mindenféle elavult elméletet tálalnak eléd, és olyan dolgokat akarnak neked bemesélni, amelyeken a szaktudomány már réges-régen túljutott.
Ezek nem is kopoltyúk, hanem nagyon szükséges és fontos üregek, amelyekből egész sor fontos szerv keletkezik. Egyébként már az elején mondtam, hogy az ilyen egyezés sohasem bizonyítja a származást. De mégis képzeld el, hogy sokszáz tudós fő a legmodernebb és legdrágább szerkezetekkel elő tudna állítani egyetlen élő sejtet. Mit bizonyítana ez? Azt semmiképpen sem, hogy az élet valamikor merő véletlen során, holt anyagból állott elő, hanem sokkal inkább azt, hogy az élet keletkezéséhez hatalmas intelligenciával rendelkező szellemre van szükség – mégpedig magára Istenre!
Bizonyára lassanként földereng benned a kérdés, hogy is áll a dolog tulajdonképpen ezekkel a kövületekkel és földrétegekkel. Ha alaptalan az a föltételezés, hogy évmilliók során keletkeztek, hogyan keletkeztek tehát a teremtést valló emberek szerint?
Azt mondja pl. a Biblia már az első lapon, hogy Isten a növényeket és állatokat „nemük (fajtájuk) szerint” teremtette. Először nem látszik világosnak, mit jelent ez a kifejezés, de a Biblia eredeti nyelvén azt akarja mondani: Isten „az alakok különbözőségében” teremtette azokat. Isten nem evolúciós folyamat során teremtett, hanem egyidejűleg megteremtett nagyszámú „alakot” egymás mellett. Hogy az „alak” fogalma meddig terjed, azt a biológusoknak kell kimutatniuk. Mindenesetre többnyire nagyobb az átfogó terjedelme, mint annak, amit a biológusok „fajnak” neveznek. A „kutya” biológiai faj, amelyben számtalan fajtát különböztethetünk meg, de a kutya keresztezhető egy másik biológiai „fajjal” a farkassal is. Sokkal messzebb nem terjed ki ez a csoport, más családbeli fajokkal nem keresztezhető sem a farkas, sem a kutya.
A továbbiakról, amit még az 1 Móz 1 és 2 a teremtésről elmond, nem kívánok ebben a könyvecskében hosszabban írni. Erről bővebbet olvashatsz a teremtésről írott részletes könyvemben. Itt most csak arról a kérdésről van szó, hogy miben higgy: a teremtésben vagy az evolúcióban. S mivel láttuk már, nem tehetünk mást, mint hogy hisszük: mindent Isten teremtett, szeretnék még három nagy bibliai tényre rámutatni. Ezek a tények segítségedre lehetnek, hogy megérts valamit abból a természetből, amelyet magunk körül látunk. Az elsőről éppen az imént szóltam: a Biblia azt tanítja, hogy Isten nagyszámú növényi és állati alakot teremtett, és hogy az alakok közti határokat mindenütt megfigyelhetjük a természetben.
A Biblia még egy harmadik dologra is megtanít minket, amely igen lényeges a témánkkal kapcsolatban. Az 1 Móz 6-8-ban azt olvassuk, hogy az emberiség, sőt az egész föld egykor egy „özönvíz” által elpusztult (özönvíz = mindent elborító áradat). Ez nem valami közönséges áradás volt! Ha elolvasod a történetét, megfigyelheted, hogy pl. az egész földkéreg felhasadozott. Ettől pedig az egész földfelszín összegyűrődött. Ha Istent szaván fogod, és látod, hogy Ő már egyszer ilyen erőteljes módon pusztává tette az egész földet, akkor kérdezz meg egy geológust, milyen hatása van egy ilyen áradatnak, amilyenről a Biblia ír.
Alapjában az evolucionisták és a teremtésben hívők egyetértenek abban, hogyan képződtek a földrétegek – csakhogy az evolucionisták szerint ehhez évmilliókra volt szükség, míg a teremtésben hívők szerint mindez néhány év alatt keletkezett. Azt jelenti ez, hogy hatalmas tengeráradatok gyorsan egymásra hordták ezeket a rétegeket, az azonban természetesen még sok évig tartott, míg ezek a rétegek megkövesedtek. Nagyon fontos tudnunk azt, amire a teremtésben hívő geológusok újra meg újra nyomatékosan rámutatnak: amikor a rétegek egymás fölött elhelyezkedtek, az alsó rétegek még nem lehettek megkövesedve (mint ahogy természetesen az evolucionisták ezt vallják, hiszen szerintük a földrétegek egymásra rakódása évmilliók alatt ment végbe, s mikor a felső réteg lerakódott, az alsó már régen meg volt kövesedve). Azt se engedd bebeszélni magadnak, hogy az ásványok (kőszén, ásványolaj) keletkezéséhez évmilliókra volt szükség, ahogy ezt állítják! Laboratóriumokban utánozták ezt a képződést, és most már tudjuk, hogy amiről azt hitték, évmilliók alatt keletkezhet csupán, az néhány nap, sőt néhány óra alatt is előállítható. Egy ilyen kis könyvecskében természetesen nem tudom mindazt a sok cikket és könyvet felsorolni, amelyek ezekkel a dolgokkal foglalkoznak (még ha tanárod azt hiszi is, hogy mindezt légből kaptam). De nem is tartom szükségesnek, hogy mindezt felsoroljam, hiszen a legtöbb tankönyv és tanár beéri azzal, hogy sokkal kevesebb „bizonyítékkal” megelégszik az evolúció mellett, mint amennyit én, mint ellenbizonyítékot most felsoroltam.
Láttad, hogy állnak a dolgok. Vannak, akik eleve az evolúcióban hisznek (gyakran főleg azért, mert irtóznak a teremtéshit gondolatától), és megkísérlik az ismert tudományos tényeket összhangba hozni ezzel a hitükkel. És vannak, akik Istenben és az Ő Igéjében hisznek, és akik ebben a hitben helyet adnak ezeknek a tényeknek is. Azt is láttad, hogy az utóbbiaknak ez sokkal inkább sikerül, mint az előbbieknek. A tényekhez tartják magukat, és jobb magyarázatot adnak rájuk. Az evolucionisták magyarázata minden szegletében inog, de ők vakok ennek meglátására! Hiszen nem áll rendelkezésükre más! A mindennapi tudományos életben talán helyettesíthetünk egy elméletet egy másikkal, egy jobbal. Az evolucionisták azonban ezt nem tehetik meg. Még ha oly sok tény szól is az elméletük ellen, mégsem tehetnek mást, mint hogy azokat „félremagyarázzák” vagy letagadják. Tanításuk sohasem tűnhet el, mert nincs helyette más, természetesen az Istenben való hiten kívül, de ez nem kell nekik. És te mit akarsz most tenni? Szándékodban áll-e annyi tényt, amennyit csak lehet, elfogulatlanul tanulmányozni, a lehető legtöbb evolucionista és teremtéshitű könyvet végigolvasni, s azután a legjobb tudományos magyarázatot a magad számára kiválasztani? Nos, ezt verd ki a fejedből! Végül úgyse a tudományos érvek alapján döntenél a teremtés vagy evolúció mellett, hanem a hit alapján. Egyetlen ember sem képes – ha életfelfogásáról és világnézetéről van szó – elfogulatlanul dönteni a különböző tudományos magyarázatok közt. Azt mondja: „Jobbnak tartom a teremtésben hívők (vagy az evolucionisták) tudományos magyarázatait” – de miért? Mert hisz a teremtésben (ill. az evolúcióban)!
Korábban azt gondolták a tudósok, hogy elfogulatlanul össze tudják gyűjteni és tanulmányozni a tényeket, és ilyen módon tudományos elméletekhez juthatnak. Valójában azonban éppen fordítva van. Ha a teremtésben hívők állítanák ezt, természetesen senki se hinne nekik. De korunk egyik legnagyobb élő filozófusa, Karl Popper ugyanezt mondotta. Évtizedeken át nyomatékosan mutatott rá arra, hogy mi egyáltalán nem elfogulatlanul gyűjtjük a tényeket. Olyan tényeket gyűjtünk, amelyek a már előzőleg bennünk megfogant határozott elképzeléseket alátámasztják, és amennyire csak lehet, ezek szerint értelmezünk mindent. Popper azt is állandóan hangsúlyozta, hogy azok az új tények, amelyek összhangban vannak, vagy amelyeket összhangba hoznak (ahogy azt az evolucionisták csinálják) egy bizonyos elmélettel, még egyáltalában nem bizonyítják annak az elméletnek helyes voltát. Hiszen ugyanúgy összhangban lehetnek egy teljesen ellenkező elmélettel is (mint pl. a teremtéshittel jelen esetben).
Hogyan lehetséges ez? Úgy, hogy a hit nem emberi bizonyításokon alapszik, hanem Isten kijelentett Igéjén. Volt-e ott valaki, amikor a világ keletkezett? Igen: Isten ott volt, és a világ Teremtője egyúttal a Biblia Szerzője. A Biblia még sokkal többet is mond a hitről: „Hit nélkül pedig lehetetlen Istennek tetszeni, mert aki Isten elé járul, annak hinnie kell, hogy ő van; és megjutalmazza azokat, akik őt keresik” (Zsid 11,6). Lám, ez még egy lépéssel tovább megy. A hit nemcsak a világ eredetével ismertet meg bennünket, hanem a Teremtővel is! Ilyen őszintén „kereső” vagy te is? Még csak azt keresed-e, hogy az evolúció és teremtés közt melyik az igaz, vagy pedig már őszintén keresed magát a Teremtőt is?
Az evolucionisták véleménye szerint az ember egy megnemesedett állat, amely a legmélyebb mélységekből diadalmasan fölemelkedett nagy magasságokba, és ezután még magasabbra fog jutni. A Biblia kijelentése szerint ez éppen fordítva van. Isten az embert jónak teremtette, de undorító engedetlensége által bűnbe esett. És azóta útja nem fölfelé, hanem lefelé vezet, és útjának vége nem a legmagasabban fejlett emberfölötti ember (Übermensch), hanem az ítélet, távol Isten kegyelmétől. És mégis: ha akadnak ebben az embertömegben olyanok, akik őszintén keresik Istent, azokat Ő megjutalmazza. Magához vonja őket, megváltoztatja ellenséges magatartásukat, megújítja, megtisztítja és megváltja őket. Szívből remélem, hogy nem teszed le e kis könyvecskét a kezedből anélkül, hogy szilárdan el ne határoznád: ezután olvasod a Bibliát. Olcsón megkaphatod. És keresd benne Istent és az Ő Fiát, és kezdj el imádkozni. Borulj térdre és valld meg, hogy idáig hátat fordítottál Istennek, a magad útját jártad (tehát a bűnök útját), és nem számoltál vele. Ismerd be előtte, hogy rászorultál a megváltásra, mert különben örökre elvesztél. Utána pedig fogadd el azt a nagy ajándékot, amelyet Isten mindazoknak felkínál, akik őszintén és becsületesen hozzá jönnek. Ez az ajándék az Ő Fia. Isten Fia által teremtetett minden, és minden neki van alávetve. Ez a Fiú azonban emberré is lett, hogy szenvedjen és meghaljon mindazokért, akik elvesztek, de most Istenhez kiáltanak szabadulásért. Isten senkit sem utasít el, aki hozzá fordul! Mindenkit magához fogad, és örökre boldoggá tesz. Nem szeretnéd, ha ez lenne a TE JÖVŐD is? Tanulmányozd a Szentírást! Benne egy új világ nyílik meg előtted.
|
vissza