„Mi mindannyian Isten türelme alatt szenvedünk” (XVI. Benedek pápa)
Isten összes tulajdonsága közül valószínűleg a végtelen türelem az, ami az ember számára a legfelfoghatatlanabb. Az abszolút szeretetet, irgalmat, jóságot még csak-csak el lehet képzelni, de az a természetfeletti türelem, amelyet Isten velünk, nyomorult teremtményeivel és az egész teremtett világgal szemben tanúsít, már végképp meghaladja emberi felfogóképességünket.
A véget megelőző jelek közül az egyik legjellegzetesebbnek és legbiztosabbnak számos történész és irodalmár a homoszexualitás megjelenését, illetve gátlástalan elterjedését jelöli meg. Szodoma és Gomorra pusztulása egyfelől arra példa, hogyan bünteti Isten parancsainak megszegőit, másrészt arra bizonyíték, hogy a „fiatal fiúk megjelenése egy közösségben menthetetlenül az adott közösség pusztulását hozza magával”. Azt is mondhatnánk, hogy az objektív számítások szerint már régen vége kellene lennie mindennek: nincs az a háztartás, amely fenn maradhatna azon gazdasági szabályozások, elvek alapján, mellyel a mai államokat kormányozzák. Nincs az a faj, az a nemzetség, mely tartósan fenn maradhatna azon erkölcsi, etikai elvek, elvárások, szabályok alapján, amelyekben a ma embere él. Korunkat látva nem túlzás azt állítani, hogy a legnagyobb csoda az, hogy a világ még mindig létezik.
Mindazonáltal azoknak, akik vágyódva várják Jézus Krisztus újraeljövetelét, és ezért minden napot, mely még hátra van, örökkévalóságnak, elviselhetetlennek éreznek, és már alig remélik, hogy valaha mégis bekövetkezik, amit Ő megígért, az elkövetkezendő három év újabb reménysugarat jelent.
Nos, az előttünk álló három év, vagyis 2008, 2009 és 2010 olyan évek, melyek előtt éppen negyven évvel olyan világrengető események zajlottak le, melyek korunkra, és benne az Egyház életére a legdöntőbb hatással vannak. 1968-ban volt a diák-forradalom (feltehetően a II. Vatikáni Zsinat közvetett következményeként), mely minden erkölcsi értéket megkérdőjelezett, minden társadalmi etikai normát felrúgott. A ma hatalmon, pozícióban lévők nagy többsége – a püspökök is – e korosztályból, e lázongó mozgalom tagjaiból kerül ki. Amíg e nemzedék kezében van a hatalom, nem várható erkölcsi megújhodás, hiszen e mozgalom résztvevőinek egyik legfeltűnőbb sajátossága, hogy a korral szemléletmódjuk, életszemléletük semmit sem, vagy alig változott. Negyven év óta tehát a katolikus Egyházon belül két különböző rítus létezik, melyekkel az Istennek szóló köteles tiszteletet, áldozatot bemutatják... Könnyen meglehet, hogy mindez nem jelent semmi különöset, legalábbis ami a világ sorsát, vagy inkább elkövetkezendő végét illeti. De azért nem árt emlékezni Jézus szavaira: „Vegyetek példát a fügefáról: amikor ága már gyönge és levelet hajt, tudjátok, hogy közel a nyár. Amikor mindezt látjátok, tudjátok meg ti is, hogy közel van már, az ajtóban.” Nem szükségeltetik különös éleslátás ahhoz, hogy korunk jelenségeiben felfedezzük azokat a jellegzetességeket, melyeket Jézus és Szent Pál apostol sorolt fel az Emberfia dicsőséges eljövetelének előjeleiként.
Végezetül álljon itt érdekességképpen még néhány 8-assal végződő év az elmúlt évszázadból: |
vissza