A liberális világ egyik nagy csapdája, amikor a rosszat titokban elkövetőkre azt mondja, hogy képmutatók. Például egy házasságtörő párra, akik igyekeznek a világ előtt takargatni tettüket, azonnal rásütik ezt a bélyeget.
Holott addig, amíg valaki a bűnt rejtve követi el, ezzel annak adja tanújelét, hogy tudatában van tette bűnös voltának, vagyis annak, hogy áthágja Isten törvényét. Ugyan a teste vétkezik, de értelme még ép, még tud különbséget tenni a jó és a rossz között. És ezzel legalább még a botránykeltés és a rosszpélda-adás bűnét is igyekszik elkerülni. Nos, ezt a pár gondolatot azért írtam le, mert ennek segítségével szeretném megmagyarázni, miért moderáltam a fórumon egy hozzászóló több bejegyzését is. Konokul vallom, hogy katolikusnak lenni nem csak azt jelenti, hogy ismerjük a katolikus lexikonok adatait, még csak nem is csupán azt, hogy eljárunk a misére és elvégezzük az előírt imádságokat, hanem elkerülhetetlenül azt is, hogy a katolikus erkölcs szerint élünk. Ebbe az életvitelbe pedig beletartozik az illem, a jómodor, a viselkedés szabályainak betartása, amit röviden összefoglalva Isten negyedik parancsolatában találunk meg.
Ha én megengedem, vagy eltűröm, hogy e katolikus szellemiségű honlapon olyan stílusú írás jelenhessen meg, ami nem felel meg a katolikus erkölcs követelményeinek, akkor ezzel elfogadom, hogy ilyesmi is lehetséges egy katolikus számára. Ezt pedig nem áll szándékomban megtenni. |
vissza