A dalai láma népszerűsége a mai értelmiségiek körében – mintegy saját lelki önámításuk eredményeképpen – a modern gondolkodás szellemi dezorientáltságáról tanúskodik. Ezt mutatta a nemrég színültig megtelt prágai Kongresszusi Központban tartott előadás, melyen a közönség fergeteges tapssal fogadta Avalokiteshvara személyét és elméleteit.
Nem vagyok a buddhizmus szakértője, nem ismerem a sok különféle, egymásnak is ellentmondó ágazatát. Néhány tény viszont a nem szakértő számára is világos, mégpedig az, hogy a buddhizmus a szó szoros értelmében nem vallás. Egy vallás ugyanis feltételezi a személyes, önmagát kinyilatkoztató Isten létezését, akihez való kapcsolatát ennek alapján rendezi az ember. Egy vallásban az ember olyan igazságokból indul ki, amelyek nem az ember bensőjéből erednek, hanem magától, Istentől származnak, és ezeket egy olyan vallási tekintély közvetíti, aki felette áll az egyes embereknek. A teremtmény és a Teremtő közötti ontológiai szakadék igen mély, bár Isten akaratából létezik egy ezt összekötő híd, amely a szakadék két szélét összeköti. Felmerül ezek ismeretében a kérdés, vajon miért éppen a buddhizmus és pont e szempontok olyannyira vonzóak az európai „posztkeresztények“ számára? Mondhatjuk, hogy a klasszikus ateizmus, amilyennek azt a marxizmus-leninizmus korában megismerhettük, már rég kiment a divatból. Ha manapság valamennyire „menők” akarunk lenni, legalábbis az értelmiségi közegben, akkor legalább bizonyos értelemben „lelkieknek” kell lennünk. De arról, hogy mi a lelki élet tartalma és célja, csak én döntök! És nem engedem, hogy ebbe egy másik, magasabb tekintély beleszólhasson! Mennyire félrevezető, mennyire kortárs gondolkodás ez! Ha nem létezik az erkölcsi és lelki életben egy embertől független mérce, akkor az ember saját életének, irányultságának és értékrendjének végső bírája csak saját maga lehet.
A buddhizmus állítólag az erőszakmentesség szinonimája. Tessék csak elmagyarázni ezt Bhután, vagy Burma üldözött keresztényeinek, akiket börtönbe zárnak, vagy kiűznek a buddhista országokból az ott végzett missziós tevékenységük miatt. Nem lehetett tapasztalni még soha, hogy a dalai láma, vagy csodálói valaha kimondottan tiltakoztak volna ez ellen. Hogyan lehetséges akkor mégis, hogy a dalai láma szónoklataikban mindig a vallási megbékélést és a társadalmi pluralizmust hangsúlyozza?
A dalai lámának, aki állítólag az amerikai titkosszolgálat ügynöke volt, egyre növekvő népszerűségére ebben találom a magyarázatot: ausztriai látogatása során 2007-ben úgy nyilatkozott, hogy „ő tulajdonképpen szocialista és marxista“. A dalai láma által képviselt vallási relativizmus az embertől semmi rendkívülit nem követel. Talán csak egyet – hogy teljesen lemond az igazság értékéről. De ahol hiányzik az igazság iránti szeretet, ott hiányzik az emberek iránti igaz szeretet is.
(Michal Semín a prágai Károly Egyetem tanárképző fakultásán diplomázott. Határozottan a tradíciót képviseli írásaiban, 40 éves, 7 gyermeke van, a Te Deum tradicionális folyóirat egyik szerkesztője, de több cseh napilapban is megjelennek írásai. Gyakorló katholikus, az FSSPX miséire jár.)
A cikkel kapcsolatban lásd: |
vissza