Rudolf Willeke, Münster város tanácsosa 2009. november 17-én előadást tartott a Zaitzkofen-i papszemináriumban „A »Frankfurti iskola« »kritikus teóriája« és kultúr-forradalmi következményei a gazdaságban, a társadalomban, az államban és az Egyházban 1968-tól napjainkig” címmel.
E hat változás a következő: Ezek közül a második pont, a társadalom el-intézményesítése, azt jelenti, hogy az államot alkotó intézmények, mint a család, az iskola, az egyház, a jog, a bíróság, a hadsereg, a parlament, a kórházak stb., működését átalakítják vagy megszüntetik, azáltal, hogy eddigi több ezeréves feladataikat elveszik tőlük és más, „alternatív” feladatokkal bízzák meg őket. Például: az Egyházat először megfosztották természetfeletti jellegétől, utána demokratizálták, szociális intézménnyé alakították át, úgy hogy mára lassan már egy terápiás intézetté válik, melyben beteg pszichéket kezelnek, ahelyett, hogy bűnös lelkeket az örök életre vezetnének.
A Gonosz az Egyház ellen két évezreden keresztül folytatott harcában eddig többnyire erőszakot használt, mely azonban azzal, hogy testi vagy „csak” lelki, szellemi vértanúkat szült, nem vezetett eredményre. Csaknem két évezredig tartott, amíg rájött, hogy egy olyan vallást, mely Krisztus tanításán alapul, aki azt mondta, hogy vegyétek fel kereszteteket és úgy kövessetek engem, illetve, hogy ha a mag nem hal el, egymagában marad, de ha elhal, százszoros termést hoz, nem lehet tűzzel és vérrel legyőzni, pláne nem kiirtani.
Ezzel a „hadviseléssel” nagyon sok mindent el lehet érni: Még ha lenne is olyan, aki elég bátor felhívni a figyelmet arra, hogy az Egyháznak ugyan kötelessége a szegényeken segíteni, de elsődleges feladata mégsem az emberek testi, hanem lelki jólétének ápolása, annak ez erkölcsileg a halálát jelentené. Ez még akkor is így lenne, ha ezt a figyelmeztetést nem a nyilvánosság előtt, hanem csak az Egyházon belül vagy ismerősei körében kockáztatná meg. A legkevesebb, amit válaszul kapna, hogy irigy, féltékeny és nem ismeri a felebaráti szeretetet. Hinni neki, komolyan venni, megfontolni, amit mond, nos, erre senki de senki nem méltatná.
És ez a Gonosz végső győzelme, amiről azt mondta Urunk, hogyha nem rövidülnének meg azok a napok, senki sem maradna meg még a hűségesek közül sem. (A fotókon Kalkuttai Teréz anya látható a Buddha szobor előtt térdelve, imádkozva. Forrás: http://traditioninaction.org/) |
vissza