Bernhard, a fiatal gyári alkalmazott szorgalmas, becsületes ifjú ember volt, akit megbízható munkájáért mindenki nagyon kedvelt a munkahelyén. Bernhard emellett még vidám természetű is volt, kedve csak olyankor romlott meg, amikor a fizetésére gondolt. Az a 160 márka, amit bérként kapott, bizony éppen csak arra volt elegendő, hogy legfontosabb szükségleteit fedezze, szórakozásra, valamely extra kívánság kielégítésére nem telt belőle. Így volt ez azon a napon is, amikor éppen átvett legújabb pénzes borítékját az öltözőben kinyitotta. Miközben megint azon szomorkodott, hogy béréből most sem fogja semmilyen kikapcsolódásra jutni, meghökkenve vette észre, hogy a várt 8 darab húszmárkás bankjegy helyett 9 darab, azaz 180 márka van a zacskóban, melyre kívülre csak 160 márka volt írva. Képzeletében már látta magát barátaival kirándulni, már érezte az örömet, ami majd osztályrésze lesz, amikor lelkiismerete ellentmondást nem tűrően félbeszakította álmodozását. Pár perccel később már újra az irodában volt, ahol úgy tűnt számára, hogy elöljárója, Dr. Vogel már várta. Meglepetés nélkül vette át tőle a húszmárkást, amit félretett, majd az ifjú felé fordult. „Kedves fiam, én ismerem magát, sejtettem, hogy visszahozza a pénzt, de még egyszer próbára akartam tenni. A napokban megkérdeztek, hogy kit ajánlok a főpénztárba, ahol egy plusz munkaerőre van szükség. Én rögtön magára gondoltam. Tudtommal ott a bér is magasabb, havi 220 márkát kap, ha elfogadja az ajánlatot.”
Kedves hívek! Isten is nagyon jól ismer bennünket, úgy, mint Dr. Vogel a beosztottját, és ha megkísért bennünket, ezt azért teszi, hogy mi is jobban megismerjük magunkat. Amellett, hogy azt akarja, hogy mi is megtudjuk, hol állunk, a kísértéssel még megtisztítani és tovább vezetni is akar bennünket. Másképp van azonban akkor, ha az ördögtől vagy gonosz emberektől származik a kísértés, mert nekik más céljuk van ezzel. Ők Istentől akarnak elvezetni bennünket. Ők bűnre akarnak csábítani, hogy ezáltal elszakadjunk Istentől.
A mai Evangéliumban ez áll: Jézust a Lélek a pusztába vezette, hogy az ördög megkísértse. Amikor a Miatyánkban ezt imádkozzuk: „És ne vigy minket kísértésbe”, akkor nem azt kérjük, hogy minden kísértéstől óvjon meg bennünket Isten, hanem, hogy azoktól a helyzetektől védjen meg, amelyekbe beleegyeznénk. A kísértésre mint próbára szükség van, különben Isten iránti szeretetünk nem tudna megnyilatkozni. Hogyan kell viselkednünk a kísértésekkel szemben?
1. Imádkoznunk kell, hogy elkerüljük azokat a kísértéseket, melyekbe beleegyeznénk. Kedves hívek, a böjti idő a kegyelem ideje, mely segít nekünk, hogy elszakadjunk e világ dolgaitól. Pont így óv meg bennünket sok kísértéstől és hozza számunkra közelebb a mennyet. Ne hagyjuk, hogy ez a kegyelemteljes idő számunkra kihasználatlanul múljon el! |
vissza