Jézus egylényegű az Atyával, következésképpen megváltásunkhoz nemcsak egyetlen csepp vére, de egyetlen szava is elegendő lett volna. Mégis elszenvedte értünk a kereszthalál, illetve az azt megelőző minden kínzás szörnyűségét, borzalmát. De miért kellett ennyit szenvednie, ha igaz az előbbi állítás?
Való igaz, hogy az Atya kiengesztelésére egyetlen pillanat is elegendő lett volna. A kérdésre Jézus akkor adja meg a választ, amikor Lázárt feltámasztja: „Atyám, hálát adok neked, hogy meghallgattál. Tudom, hogy mindig meghallgatsz. Csak a köröttem álló nép miatt mondtam, hogy higgyék: te küldtél engem.” (Jn 11,41-42)
Csakhogy, ha ez igaz pozitív vonatkozásban, akkor igaz fordítva is. A gonoszt azért engedi Isten ennyire megnyilvánulni, hogy a leginkább evilági gondolkozású ember is felismerje végre szörnyű tetteit. Korunk borzalmai, még alig pár évvel ezelőtt is elképzelhetetlen őrületei, gonoszságai (a Sátán végső időkre megjósolt őrjöngése) arra kellenek, hogy megszűnjön a szürkeség, a hezitálás. Ahogy Jézus tetteinek természetfeletti értékét nehezen értette meg az evilági ember, olyan nehezen látja át, fedezi fel a mai eseményekben a Gonosz működését. |
vissza