![]() Mindazonáltal a Novus Ordo Missae-t kezdettől fogva kizárólag a nemzeti nyelveken celebrálták, és amíg az első approbált fordítások megjelentek, még évek teltek el. Az első német hivatalos kiadás 1976 nagyböjtjének első vasárnapján jelent meg. Ekkorra, a füzetekből lemásolt „celebráció” csaknem egy évtizedes gyakorlata után, a római előírásokhoz való ragaszkodás ereje már jóvátehetetlen károkat szenvedett. A II. Vatikáni Zsinat előírásain és figyelmeztetésein („Végezetül nem szabad semmilyen újítást bevezetni, hacsak az Egyháznak valóságos és biztosan remélhető java nem követel ilyet” – SC 23) jóval túlmutató, új tervezetű liturgia kibocsátásának egyedül ezek a külső körülményei is mutatják már ennek a mindenáron való újító szándék, a tradíció megvetése és sokféle személyes becsvágy által siettetett projektnek a kétes voltát. Ma már bizonyított tény, hogy az akkor proklamált célok egyikét sem érték el. A szentmisére járók számának már a 60-as évek elején mutatkozó csökkenése fékezhetetlenül – sokan úgy vélik, növekvő ütemben – ment tovább, az Egyház ön-szekularizációja nagyot haladt előre, és még az egykor „katolikus” országok csekély létszámú kisebbségének a hit-tudatossága is riasztó mértékben alábbhagyott. Jézusnak az Oltáriszentségben való valóságos jelenlétében ma már csak egy kisebbség elenyésző számú kisebbsége hisz. (szerk. megj.: Maeßen atya szerint az a tény, hogy az új miserítust azelőtt promulgálták és azelőtt vezették be kötelezően, hogy a szövegét még nem is hozták nyilvánosságra, önmagában kétségessé teszi a NOM érvényességét. – Gondoljuk meg, még Magyarországon is csak akkor lép egy törvény életbe, ha a Magyar Közlönyben megjelenik a szövege.) (A fotón VI. Pál pápa 1963-ban a koronázása után) |
vissza