![]() A liturgikus mozgalom „szakemberei” a misét emberi műnek tekintik, olyan valaminek, amit csinálnak, nem pedig Isten közénk leszálló misztériumának. Úgy is mondhatnánk, valami statikus „színjátéknak”, nem pedig egy akkor, abban a pillanatban végbemenő történésnek.
A hagyományos katolikus tanban a mise elsősorban Krisztus és a Szentlélek műve, és csak másodsorban az Egyházé. Nagy tévedés az, hogy a liturgiát lényegében felolvasott mondatok és mozgások összességének tekintik, amelyet szerintük a pappal együtt a népnek kell csinálnia, vagyis olyannak, mint egy színmű, melynek sikere a színészek rátermettségétől és tevékeny részvételétől függ.
Katolikus értelemben a misén való részvétel legtökéletesebb módja, ha azt tesszük, amit a Szűzanya, János apostol és Mária Magdolna tett Krisztus keresztje alatt állva a Kálvária hegyén. Ma nagyon sokszor ellentétbe állítják a mise ünnepélyes módját a csendes misével. A csendes mise lényege, hogy időt és lehetőséget ad a lélek teljes elmélyülésére, mondhatni úgy, hogy a csendes mise egy időgép, mely elvisz minket a Kálvária hegyére. (Ennek gyönyörű kifejeződése az a középkori hiedelem, miszerint a mise alatt az azon részt vevő hívek nem öregszenek.) 2010. július 29. |
vissza