Néhány héttel ezelőtt az Angelus Press interjút készített Niklaus Pfluger páterrel, a Szent X. Pius Papi Közösség első asszisztensével. Ebből az interjúból való az alábbi részlet:
Kérdés: Számol-e Ön azzal, hogy a politika – az állami semlegesség ellenére – a jövőben vallásellenes magatartást vesz fel?
Az Istennel szembeni egyre növekvő gyűlölet és harc talán az istentelenség utolsó(előtti) lázadása? Mindenesetre az állam sem tud semmit tenni Isten megtorlása ellen. Legkésőbb 2001. szeptember 11-e óta Isten újra téma, és a vallást újra komolyan kell venniük. Az Amerikai Egyesült Államokban ez már régóta így van, Európában most lesz ez egyre világosabb. „Karl Marx-tól egészen John Lennon-ig a modernség prófétái mind egyetértettek abban, hogy a vallás pusztulásra van ítélve. Alan Posener azt a kérdést tette fel, hogy miért történt mégis másképp.
Amikor John Lennon 1966-ban azt mondta, hogy a Beatles-t jobban szeretik, mint Jézust, a brit közvélemény csak vállvonogatással reagált e kijelentésre, hiszen ez annyira nyilvánvalónak tűnt, hogy nem igényelt kommentárt.
A kereszténység nem fog tovább tartani, mint a Beatles körüli kultusz, vélte Lennon, hamarosan »ki fog halni«. És ami a viszonylag felvilágosodott kereszténységre érvényes volt, annak a modern emberek szemében a szellemileg megkövesedett, hátrafelé forduló iszlám számára még inkább vonatkoznia kellett.
Hirtelenében az értelmiségieknek olyan fogalmakkal kellett foglalkozniuk, melyeket már a legapróbb fakultások legsötétebb zugaiba száműztek: sunna és shia, seria, fatwa és dzsihád. Még az évezred elején is szinte ízléstelennek számított volna a német értelmiségiek között, ha valaki katolikusnak vallja magát. Öt évvel később pedig már eldöntött tény volt, hogy az ateizmus egyet jelent az »intellektuális szegénységgel«. És egy katolikus író, mint Martin Mosebach, éppen a Pál-templomban támadást indíthatott a felvilágosodás ellen, és egy vonalat húzhatott a francia forradalomtól Heinrich Himmlerig és a holocaustig.”
|
vissza