A modern művészet magával a rondaságával bizonyítja Isten létét és jóságát. Ez a paradoxon arra mutat rá, hogy minden léleknek, mely a józan emberi ész segítségével elismeri, hogy a szépség és a modern művészet rondasága eltér egymástól, arra a következő felismerésre is el kell jutnia, hogy ha Isten nem létezne, akkor ez a különbség sem állhatna fenn.
A „művészet” fogalom kézügyességet, illetve az emberi kézügyesség produktumait jelenti, melyek festmények, rajzok, szobrok, ruhák, zeneművek, építészeti alkotások stb. formájában jelennek meg. „Modern művészet” alatt – mindenekelőtt a festészetben és a szobrászatban – azt az 1900. után keletkezett irányzatot értjük, melyet olyan művészi mozgalom hozott létre, mely tudatosan elutasította és most is elutasítja annak a kifejezési formának minden normáját és mércéjét, melyet a 20. század előtt „szépnek” tartottak.
A modern művészet legjellemzőbb vonása a rútság. Ebben a pontban a józan ész igazat ad a kommunista vezérnek, Hruscsov-nak, aki a modern művészet egyik oroszországi kiállításán állítólag ezt mondta: „Egy szamár a farkával ezt jobban csinálta volna.”
Ez is bizonyítja, hogy a művészetben a szépség a lélekben levő harmóniából fakad – még akkor is, ha ez csupán emberi harmónia –, míg a rútság a lélek diszharmóniájából, zavarából származik, miként ez például a gyűlölet esetén fennáll. Nos, a Madonna-festmények sokkal mélyebb módon lehetnek harmonikusak, mint más szép asszonyok képei, mert a Madonnát festő művész lelkében a harmónia sokkal nagyobb mértéket tud elérni, mint az a harmónia, amit egy pusztán emberi modell, bármilyen szép is legyen, kelt fel benne. Miért van ez így? Mert a Madonna szépsége az Istenhez való közelségéből származik, akinek isteni harmóniája – tökéletes egyszerűség és egység – magának a puszta teremtmények legszebbikének az emberi harmóniáját is végtelenül túlszárnyalja.
Ezért mutat a szegény modern művészet arra a harmóniára, mely hiányzik neki. És minden harmónia végeredményben Istenre utal. Kyrie eleison 2010. július 22. |
vissza