Tehát hivatalos lett. XVI. Benedek pápa aláírta II. János Pál pápa boldoggá-avatásáról szóló dekrétumot. Az előző pápát május elsején emelik oltárra Rómában.
Mit kell erről az elsietett boldoggá-avatásról tartani?
Vajon az ilyen mondatok, mint „nagy Mária-tisztelő volt” vagy „az élet védelmének kérdésében egyértelmű volt” elegendőek ahhoz, hogy egész működését mint az Egyház példaképét állítsák a mai időkben az emberek elé?
Pontifikátusát beárnyékolta a túlzott ökumenizmus. II. János Pál úgy fog bekerülni a történelembe, mint a humanizmus, a vallások közötti testvériesülés pápája. Az Ószövetség népének külön üdv-útját hirdette, az egész világ előtt nyilvánosan megcsókolta a Koránt, és olyan mondatokat mondott, melyek a meggyőződéses katolikusokat szívük mélyéig megrázta: „Óvja Keresztelő Szent János az iszlámot!”
Az 1986-os Assisi-i fellépése minden vallási találkozó ősképe lett, és a keresztények fejében erősen aláhúzta és megerősítette a szabadgondolkodók mindenütt jelenlevő ideáját. E viselkedésnek az „eretnekség képben” nevet lehetne adni, melynek lényege: minden vallás Istenhez vezet. Holott ez homlokegyenest ellenkezik a Szentírással, mely világosan kimondja: „Aki hisz és megkeresztelkedik, üdvözül, aki nem hisz, elkárhozik.” (Mk 16,16)
De ne feledkezzünk meg a tömeges koncelebrációkról sem és a tagadhatatlan liturgikus visszaélésekről a nagy pápai miséken, melyek bizonyos módon mentségül szolgált az idáig soha nem ismert liturgikus összeomlásra és égbekiáltó visszaélésekre világszerte a helyi egyházakban.
Ez az a pontifikátus, mely megérdemli a boldoggá-avatást?
A hitet minden körülmények között a tévedések ellen megvédeni és Krisztus nyáját így egyesíteni és vezetni, ez volt az Úr parancsa, és ez az, ami mára is érvényes.
2011. január 20.
|