Mivel világunkban a jó gyakran csak nehezen szerezhető vagy őrizhető meg, a bátorság sarkalatos erénye döntő jelentőségű lett a számunkra. A bátorság erénye diszponálja a lelkünket, hogy kitartóan a jót akarjuk és tegyük, függetlenül az előttünk álló akadályoktól és a fenyegető veszélyektől. Az igazi bátorságot Krisztus szenvedésében különös módon tudjuk megfigyelni. A szenvedés hete nagyon alkalmas arra, hogy ezt a fontos erényt közelebbről megvizsgáljuk. A bátorságnak két aktusa van: a támadás (aggredi), vagyis a nehéz dolgok elvégzése és az elviselés (sustinere).
A támadás Mindazoknál megtaláljuk ezt a bátorságot, akik Isten birodalmáért valami nagyot tettek, a misszionáriusoknál, a rendalapítóknál, a szent püspököknél stb. Nekik mind megszámlálhatatlan nehézséget és akadályt kellett áthidalniuk. De természetesen a bátorság eme aktusát a legjobban Krisztusnál figyelhetjük meg, aki rettenthetetlenül vallotta meg az igazságot ellenségei előtt. Amikor az emberek az eucharisztikus beszéde után csapatostul hagyták el, megkérdezte tanítványait: „Csak nem akartok ti is elmenni?” (Jn 6,67) A templom megtisztításánál is láthatjuk a jóért vállalt támadó lelkületet. A Zsoltárok könyvében ez áll: „Viselkedjetek férfiasan és erősítsétek meg szíveteket”, és Szent Pál egészen hasonlóan ehhez ezt írja: „Viselkedjetek férfiasan, legyetek erősek!” (1 Kor 16,13)
Az elviselés
Aquinói Szent Tamás azt hangsúlyozza, hogy a kitartás a nehezebb aktus. A támadás olykor viszonylag egyszerű lehet, különösen, ha valakinek alapvetően harcias természete van. Gyakran csupán viszonylag rövid erőfeszítést igényel, ami még dicsőséget is hozhat az elkövető számára.
Ezzel szemben a szenvedésben való kitartás az emberi természet számára nagyon nehéz, különösen, ha sokáig tart. És ez többnyire nem is hoz dicsőséget. A szentek, akik nagy dolgokat vittek végbe, inkább előtérben vannak, mint a csendes vezeklők. A bátorság erénye ellen két módon véthetünk
1. Félelemmel Az Egyház viselkedésének a II. Vatikáni Zsinat óta sok köze van a világtól való félelemhez: ezek közé tartozik az igazság egyedüli birtoklásáról való lemondás, a reverenda levetése, az egyház jelenlétének csökkenése a közéletben.
2. Vakmerőséggel Szent Tamás szerint négy erény van, melyek összefüggnek a bátorsággal: kettő, melyek segítenek nekünk nagy dolgokat véghezvinni, ezek a nagylelkűség, illetve nemesszívűség (magnaminitas) és a nagyvonalúság (magnificentia). És a másik kettő, melyek abban segítenek, hogy helyesen szenvedjünk a türelem (patientia) és az állhatatosság (perseverantia). A nagylelkűség nemes hajlam Istennek és a felebarátnak nagy dolgokat megtenni, úgy, hogy eközben se fáradtságtól, se áldozattól nem riad vissza az ember. Ezt a nagylelkűséget látjuk Krisztusnál, amikor arra vágyott, hogy életet megváltásunkért odaadja: „Keresztséggel kell megkeresztelkednem: mennyire vágyom, hogy beteljesedjék!” (Lk 12,50) – „Vágyva vártam arra, hogy elfogyasszam veletek ezt a húsvéti vacsorát.” (Lk 22,15)
Jézus ugyanezt a nagylelkűséget szeretné nálunk is látni. „Azért jöttem, hogy tüzet gyújtsak a földön: mennyire szeretném, ha már föllobbanna!” (Lk 12,49) Tehát arra kell vágyakoznunk, hogy nagy dolgokat vigyünk végbe. Olyanokat, melyek Isten előtt is nagyok. Annak semmi köze a gőghöz, ha a nagy dolgot nem magunkért, hanem Isten nagyobb dicsőségére akarjuk megtenni.
Így emelkedik ki a nagylelkűség mint két mélység feletti és közötti hegycsúcs. Az elbizakodottság (rendetlen önbizalom), a becsvágy (a saját dicsőség utáni vágy) és a hiú dicsvágy áll az egyik oldalon, csüggedés és kishitűség a másik oldalon. A nagyvonalúság inkább a materiális javakra vonatkozik. Azt jelenti, hogy valaki hajlandó javait fontos művek támogatására vagy elindítására felhasználni. A nagyvonalúság ellentéte a zsugoriság és a pazarlás.
A szenvedésben türelemre van szükségünk. A türelem megakadályozza, hogy a szenvedésben elveszítsük békénket, vagy hogy megtörjünk. Világunk úgy van megalkotva, hogy a bátorság utolsó próbája nem a támadásból, hanem a türelmes kitartásból áll. „Úgy küldelek titeket, mint juhokat a farkasok közé” (Mt 10,16) – mondta Jézus.
Állhatatosság A bátorság az erő adománya által lesz tökéletes. Ha a Szentlélek ezen ajándék által mozgat bennünket, akkor könnyű a bátorság hősies tetteit végrehajtani. Ha a vértanúk olykor szenvedésük közben boldognak tartották magukat és örültek, akkor ezt ennek az ajándéknak köszönhették.
|
vissza