A blogot író bencés, Dom Mark Daniel Kirby az Arsi Szent plébános ünnepével kapcsolatban érdekes felfedezést tett.
A miseszöveg oratio-járól van szó – ami a hagyományos liturgiában így hangzik:
Az új misekönyv a 2008-as latin kiadásában elvben átveszi ezt a könyörgést – csak éppen az „et iugi orationis ac paenitentiae ardore” ( = „szüntelen imádsága és izzó bűnbánata”) részt hagyja ki. Vagyis a „szüntelen imádság” és az „izzó bűnbánat” számára nem talál már semmilyen felhasználási lehetőséget. A lelkipásztorság, az ima és a bűnbánat három papi ismertetőjeléről, írja P. Mark, tehát a modern pap számára csak a lelkipásztorkodás marad meg, és ahelyett, hogy a „testvérek lelkét” nyerje meg Krisztus számára, ezeket a testvéreket (és testvérnőket) „szeretettel” kell Krisztusnak megnyernie – láthatóan anélkül, hogy közben a „lélekkel” sokat kellene törődnie, illetve beszélnie. Olykor valóban csak csodálkozni lehet azon, mekkora gondossággal (és gátlástalansággal, lelkiismeretlenséggel) láttak neki a liturgia reformátorai munkájukhoz, hogy a misekönyv ősi, tiszteletreméltó szövegeit, és az Egyháznak bennük oly csodálatosan megmaradt hittanítását az ő újhitükhöz idomítsák.
(szerk. megj.: a www.summorum-pontificum.de készítője a múltban nem sok szimpátiát mutatott a Szent X. Pius Papi Közösség iránt. Ugyanakkor feltételezhető, hogy rendszeresen olvasta a híreiket, csakúgy, ahogy a többiek is oda-vissza ezt teszik. Eddig ugyanis kizárólag Williamson püspök úr használta kommentárjaiban az újhit, újegyház, újvallás – így egybeírva – kifejezéseket, melyekből most a fenti cikk írója is átvet. Gondolom, a legújabb események, az újboldoggá avatás, no meg az előttünk álló Assisi-III. volt az, ami nem maradt hatás nélkül rá.) 2011. szeptember 5.
|
vissza