(Christian Sieberer plébános az Ausztriában egyre hangosabbá és radikálisabbá váló ú. n. pap-kezdeményezéssel kapcsolatban intézi szavait paptársaihoz. Honlapján, www.gehorsam.net, további írások olvashatóak.) Szabad, felvilágosult és boldog világunkban a rabszolgaságnak és az agymosásnak van egy utolsó bástyája: a katolikus Egyház. – Ez az az általános kép, amit a média a katolikus Egyházról a tömegeknek közvetít. De mi a valóság? Úgy tűnik, valóban legfőbb ideje, hogy a klerikusokról tiszta képet fessünk. Kik ők, mit csinálnak, mindez a diakónus-, pap- és püspökszenteléskor adott ígéretükből különösen szépen kiderül.
Egy klerikust senki nem kényszerített, sőt, emberek nagy tömege előtt nyilvánosan jelentette ki, hogy ezt a hivatalt – és mindent, ami ehhez tartozik – szabad akaratából választotta. Éppen ezért csodálkozom és sok más ember is, hogy az utóbbi időben néhány klerikus arra érzi magát hivatva, hogy a világ előtt kijelentse, hogy saját ígéretét fölöslegesnek és tetszése szerint megváltoztathatónak tartja.
Kedves paptársaim, tényleg szeretnénk tudni, hogy a felszentelésetekkor őszintén adtátok ígéreteteket vagy már akkor becsaptatok minden jelenlevőt? Mióta nem érzitek magatokat ígéretetekhez kötve? Mi váltotta ki bennetek ezt a radikális lelkület-változást? Hogyan akarjátok ígéretetek megszegését házastársaknak vagy más embereknek érthetővé tenni, akiket egy egész életen át tartó ígéret kötelez? Hogyan viszonyultok minden évszázad ember-millióihoz, akik halálukig hűségesen megtartották és védelmezték az Egyház tanítását és rendjét? Vagy talán már egyáltalán nem tudjátok, hogy mit ígértetek felszentelésetek napján? 2011. szeptember 17. |
vissza