Tissier püspök „A hit, veszélyeztetve az értelem által” című írásában először a pápai gondolkodás gyökereit – lásd az utolsó két Eleison kommentárt – vizsgálja, majd e gondolkodásmód gyümölcseire tér át. Ezek természetesen nem lehetnek jók, hiszen a pápa gondolkodása elsősorban Kant (1724-1804) szisztematikus szubjektivizmusán alapszik. Hogyan lehetne az objektív igazságokat valaha is a szubjektív hívők részvételétől vagy reakciójától függővé tenni? Ettől az Evangélium, a hittan, az Egyház, a társadalom, Krisztus királysága és a négy utolsó dolog, egyik a másik után el fog bukni.
Kezdjük tehát az Evangéliummal. E szubjektív gondolkodásmód szerint az Evangélium értéke többé nem a történelmi, a mi Urunk életéről és haláláról szóló tényekben áll, hanem az ilyen fajtájú elbeszélések erejében, amennyiben ezek saját korunk lényeges problémáira emlékeztetnek bennünket.
Továbbá, e gondolkodás szerint a dogmát is meg kell tisztítani a múlttól és a jelen által gazdagabbá kell tenni. Ehhez teszi hozzá a modern filozófus, Heidegger, hogy az emberi személy „önmagát felülmúló”. Eszerint Krisztus annyira tökéletesen „önmagát felülmúló” volt, és annyira tökéletesen törekedett önmagán felülemelkedve a végtelen után, hogy saját magát az istenné-válásig tökéletesítette. Eszerint tehát a megtestesülés dogmája többé már nem úgy hangzik, hogy Isten emberré lett, hanem, hogy az ember vált istenné!
Természetesen ez a gondolkodásmód az Egyházat is érinti. Annak a tételnek a következménye, hogy a személy létezése a legnagyobb érték, és minden személy egyformán létező, a hierarchikus különbözőségeken nyugvó Egyháznak el kell tűnnie. Tehát az emberektől már nem lehet elvárni, hogy azt a dogmát elfogadják, miszerint a katolikus Egyház az üdv egy és egyetlen bárkája, hiszen végülis bármely más vallás követői is létező személyek! Ezért kell az ökumenizmusnak átvennie minden katolikus misszió szerepét. Végezetül, a halálból, mint büntetésből orvosságot csinálnak szenvedéseink számára,és a halál utáni személyes ítéletből jutalmat. A pokol eszerint már csak a lélek visszavonhatatlan önző állapota, míg a mennyország „a létnek a végtelenségbe való ismételt belemerítkezése” (tulajdonképpen melyik énnek?). És így tovább és tovább. Valóban új vallásról van szó, írja Tissier püspök, mely mindenképpen kedélyesebb, mint a katolikus vallás – legalábbis itt a földön. Kyrie eleison Feltéve: 2011. július 28. |
vissza