![]()
Beszédében védelmébe vette a II. Vatikáni Zsinat utáni liturgia-reformot, ami szerinte olyan, mint egy „aranydarab”. A tridenti mise tiltásának II. János Pál és XVI. Benedek pápák alatt történt részbeni feloldása után elég sok helyen ünneplik a régi rítusú szentmisét. Ugyanakkor az igény erre a rítusra nem nőtt azonos ütemben, mondta Lehmann.
A mise kánonjában az átváltoztatás szavainak XVI. Benedek által előírt revíziójával [„mindenkiért” helyett a misekönyvekben a helyes fordítás: a „sokakért” kell álljon] kapcsolatban Lehmann azt mondta, hogy „most várni kell ezzel, és az egész talán valamit enyhül”. Lehmann szerint a „mindenkiért” vagy „sokakért” folyó vita eddig „atmoszférikusan annak a kérdésnek a bűvkörében állt, vajon Róma ezzel a tradicionalistáknak akar-e udvarolni”. „Ha kijelentjük, hogy Isten üdvakarata minden ember számára érvényes, akkor az átváltoztatás szavainak lefordítása, nem kell ilyen nagy brizancia és dráma kérdése legyen”, mondta a bíboros. Mivel maga XVI. Benedek bevallotta, hogy teológiailag mindkét fordítás megfelelő és jogos, nem nagyon „lehet belátni, miért szigorúan csak az egyik fordítás lenne megengedett”. [Azt hiszem, a katolikus újegyház magas rangú főpapjai, mint például Lehmann bíboros, kevesebbet tudnak a katolikus vallásról, mint 80 évvel ezelőtt egy elsőáldozó gyerek. Egyébként Ferenc állítólag „mindenkiért” mond a misében, és még Úrnapján sem hajt térdet az Oltáriszentség előtt, ahogy az Úrfelmutatáskor sem.]
|
vissza