„Társadalmi igazságosságnak” álcázott szocializmus
Ferenc úgy döntött, szakít a hagyománnyal. Ezt többek között azzal kezdte, hogy 6.000 újságíró előtt viccelődött pápai névválasztása kapcsán a március 16-án tartott első nemzetközi sajtókonferenciáján. A jelenlévőket meglepte annak a beszélgetésnek a felfedésével, amit a konklávén a mellette ülő bíborosokkal folytatott, és akik egyike a brazíliai Sao Pauolo bíborosa volt – neki közeli jó barátja. Az újságírókkal folytatott eme e kötetlen csevegésével, Ferenc azt az üzenetet küldte a világnak, hogy evilági arculatot kíván adni a szent római katolikus rítusoknak, melyeknek valójában szerinte titokban kellene maradniuk, követve hagyományainkat és a korábbi szertartáskönyvet. Mennyire szörnyen elszomorító ez!
Ironikus módon a chicagói George bíboros úgy utalt a konklávéra, hogy az: „egy nagyon vallásos élmény” volt. „Imádkozol és szavazol, imádkozol és szavazol.” Az is feltűnt, hogy Ferenc nem szereti magát pápának nevezni – helyette „Róma püspökének” szereti hívatni magát (ami szintén egy olyan cím, amit Szent Péter utóda visel, de nem az, amit a mindennapokban használnak a pápa személyére vonatkozóan.) Ha Ferenc nem szereti magát pápának nevezni, akkor nekünk sem kéne.
Bergoglio Ferenccé válása pillanatától kezdve újra és újra visszautasította a pápai tradíciókat (pápai öltözet, arany mellkereszt stb.) – azt állítva, hogy ő alázatos. Nos, javaslom, ismerjük meg őt most erről az oldaláról: De előbb ahhoz, hogy megértsük Ferencet, meg kell értenünk ökumenikus hátterét – ami úgy tűnik, sokkal fontosabb számára, mint saját római katolikus hite és hagyománya. Az ökumenizmus a politikai korrektség megfelelője a modernista római katolikus egyházban a II. Vatikáni Zsinat óta. Egy nagyon jelentőségteljes körülmény, amit az olvasó észrevehet a fenti videóban, hogy Ferenc teljesen visszautasítja a kereszt jelének használatát. Mindössze egy vérszegény „Helló”-t int, mint amikor egy távoli ismerősével összefut az ember a helyi közértben. Ha Ferenc így folytatja, hamarosan majd egy csomó ember azt válszolja neki: „Viszlát!”
Mikor sajtókonferenciáján mondott beszédét befejezte, Ferenc „áldást” osztott – de NEM a formális pápai áldást a kereszt jelével és a Szentháromság invokációjával. Áldása furcsa módon egyszerűen e szavak elmondásából állt: „Megáldlak titeket.” Szükséges megjegyezni, hogy noha egy nemzetközi sajtókonferenciáról volt szó, a pápa részéről megszokott dolog, hogy megfelelő pápai áldást adjon (megerősítve ezzel, hogy Szent Péter utódaként a pápa szent) valahányszor emberek egy csoportjához beszél, különösen, ha katolikusok is jelen vannak.
Ferenc viselkedése egyszerűen annak gyümölcse, hogy évek óta utazik az „ökumenikus buszon”, mely Buenos Aires-ben néhány legendás megállót is tett, köztük önjelölt bizarr törzsi vezetőkkel és más egzotikus New Age tartozékokkal közösen tartott vallásközi ceremóniákon. Igazán botrányos viselkedés egy bíborostól és egyházfejedelemtől.
Szóval érdekes látni Ferenc két oldalát. A Ferencet, aki viccelődve tárja fel a konklávé titkait, és a Ferencet, aki nagyon „alázatos” és nagyon visszafogott, olyannyira, hogy még egy rendes pápai áldást sem képes adni, nehogy megsértse a nem-hívőket.
Olasz nyelvű beszéde közben azt is mondta a jelenlévő újságíróknak (konzervatívoknak, extrém liberálisoknak és mindenkinek e kettő között), hogy „nagyon szereti őket”. Persze mindezt azután, hogy 2012. február 24-én azt nyilatkozta Andrea Torniellinek a Vatican Insider-ben, hogy „az újságírók néha azt kockáztatják, hogy megbetegednek az ürülék evéstől.”
A hagyományhű katolikusokra fog hárulni, hogy megvédelmezzék az Anyaszentegyházat állandó imádság és gyermekeik megfelelő katolikus nevelésének elősegítése által. Ferenc – „Róma püspöke” – olyan hellyé változtathatja a Vatikánt, amit fel sem ismernek majd. Ez tovább fogja erodálni mindazt, ami még megmaradt a II. Vatikánum óta eltelt 50 évnyi, „szociális igazságosság”-nak és „ökumenizmus”-nak álcázott szocialista aktivizmus után. Még olyanok is akadnak, akik az „ortodoxia” függönye mögé rejtőzve kollaborálnak a II. Vatikáni Zsinat programtervével.
A szocialista aktivizmust (még egyszer: ami az Egyházban „szociális igazságosság”-ként van álcázva) körvonalazó egyik forrás „Az Egyház társadalmi doktrínájának szótára – Társadalomtudomány és Tanítóhivatal”, aminek olvasata olyan, mintha használati utasítása lenne „A 21. század programterve – Fenntartható fejlődés” (Agenda 21) című, nemzetközi szocializmust célzó hatalmas ENSZ programnak, ami a tulajdon és a javak újraelosztását tartalmazza, a környezetről való gondoskodás ürügyén.
Minden szocialista kezdeményezés, különösen azok, melyek az ENSZ-től indulnak ki, elgondolásaik középpontjában korlátozásokat tartalmaznak a népességnövekedés terén (abortusz és abortív gyógyszerek révén). Ráadásul az összes szocialista kezdeményezés terveinek szívében benne van a család újrafogalmazása – beleértve a homoszexuális házasság elfogadását. Mint olyan, a II. Vatikáni Zsinat és annak építészei megtervezték saját kimúlásukat – nem csak azért, mert elszakadtak a szent római katolikus tradíciótól, hanem azért is, mert szocialistákkal barátkoznak.
Ha ezek a művelt zsinatos modernisták valóban segíteni akarnák a szegényeket, akkor nem töltöttek volna 54 évet gyilkos kommunista diktátorokkal folytatott „párbeszéd”-ben, mint például Fidel Castro-val, aki élvezte a Vatikánból érkező követek sorának manipulálását (így különösen, de nem kizárólag II. János Pál, Tarcisio Bertone és XVI. Benedek esetében), hogy ennek révén újra megerősítse a kubai kommunista „forradalom” jelentőségét, miközben ártatlan kubaiakat üldöznek, kínoznak és végeznek ki, köztük saját családom tagjait. A klérus bármely tagja, aki a Vatikánnal teljes összhangban szeretne ténykedni, együtt kell, hogy működjön a II. Vatikáni Zsinat szocialista programjával, így vagy úgy – különben elbocsátják.
Hans Küng svájci katolikus pap és radikális teológus, az alábbi linken elérhető interjút adta a kanadai CBC részére, s azt mondta, „túláradt az öröme” Ferenc (Jorge Mario Begoglio) megválasztása miatt.
2012. október 5-én a Guardian az alábbi cikket közölte annak kapcsán, hogy Küng a katolikus Egyház elleni lázadásra szólított fel, annak érdekében, hogy elmozdítsák a pápát. Küng úgy tűnik szövetségest lát Ferencben, hogy végre vége legyen a katolikus Egyház „autoritáriánus” uralmának. Küng szakértő teológusként szolgált a II. Vatikáni Zsinat idején. Az a tény, hogy Hans Küng még mindig „teljes jogú, elismert papként” szaladgálhat, mindent elmond a zsinat utáni római katolikus Egyházban megtalálható radikális elemekről.
Nem sokat lehet várni ettől a sajátos „Róma püspöké”-től, Ferenctől (Jorge Mario Bergoglio), kiindulva a katasztrofális és eretnek II. Vatikáni Zsinat programjához való hűségéből, az ökumenikus összejöveteleiből, folytatódó „dialógus”-ából, a homoszexuális kapcsolatokat támogató rabbival való közeli barátságából és annak kitüntetéséből. Hacsak a II. Vatikáni Zsinatot le nem bontják, és tervezőit katasztrofálisan megbukottaknak nem nyilvánítják, a katolikus újegyház úgy végezheti, hogy az Örök Városban és környékén nyugdíjas „pápák” sora fog kényelmesen éldegélni.
|
vissza