A pár napja államtitkárrá kinevezett, jelenleg azonban még Venezuela nunciusa, Pietro Parolin érsek mielőtt elhagyta volna Caracast, búcsú-interjút adott az El Universal napilapnak. Parolin érsek négy évig volt a Szentszék apostoli nunciusa egy olyan dél-amerikai országban, mely Hugo Chavez – aki pár nappal Ferenc megválasztása előtt halt meg rákban 58 évesen – alatt szocialista államdoktrínájával különutat járt, melyet többek között az állam és az egyház közötti kemény összecsapások is jellemeztek. Chavez utóda szintén a régi rezsim embere.
Az újságíró azon kérdésére, hogy Ferenc ismeri-e Parolin reformötleteit, az érsek így válaszolt. „Az az igazság, hogy nem sokat beszéltem vele, és azt gondolom, hogyha a kegyelmet és a lehetőséget megkapom, meg fogom kérdezni tőle, miért döntött az én kinevezésem mellett.” [Mi ez a kinevezés, ha nem annak nyílt elismerése, hogy valójában Bergoglio mellett és mögött a legprogresszistább Sodano és elvbarátai kormányoznak?] Parolin az újságírónak megerősítette a róla elterjedt véleményt, miszerint ő progresszív beütésű „reformista”, aki az aktivitásra hajlik. Vallási kérdések az interjúban egyáltalán nem játszottak szerepet. A Parolin által indirekt módon megerősített válság „megoldásaként” kizárólag „strukturális reformok” kerültek szóba. A média figyelme Parolin érseknek elsősorban arra a kijelentésére terelődött, melyet a cölibátussal kapcsolatban mondott. A Vatikán új második embere azt hangsúlyozta, hogy a papi nőtlenség nem dogma. „Azokról a témákról, melyek nem dogmák, lehet gondolkozni, beszélni és velük kapcsolatban bizonyos változtatásokra gondolni, de mindig az egység szolgálatában és Isten akarata szerint. Isten sokféleképpen szól. Nekünk erre a hangra figyelnünk kell, melyek bennünket az okokról és a megoldásokról tájékoztatnak, például ebben a kérdésben ilyen a paphiány. Ezért ebben a pillanatban, melyben döntéseket kell hozni, ezek a kritériumok, Isten akarata az érvényes, hogy az egyháztörténelmet szem előtt tartsuk, ahogy az idő jelei iránti nyitottságot is.”
Az új államtitkár a demokráciával, a kollegialitással kapcsolatban ezt mondta: „Sokszor elismételték, hogy az egyház nem demokrácia. Mindazonáltal korunk jó jelensége, hogy létezik egy demokratikus szellem a figyelmes meghallgatás értelmében, és én úgy gondolom, hogy a pápa [?] ezt tette a céljává a pontifikátusának. Az egyház kollegiális vezetését, ahol minden fórum elmondhatja a véleményét. Ezután neki kell a döntést meghozni.” Arra a kérdésre, hogy reformtörekvéseit képes lesz-e végrehajtani, Msgr. Parolin így válaszolt: „Az egyház egy komplex szervezet, és belsejében sok ellenállás létezik. Nagy kihívás ez a pápa számára, hiszen meg kell őrizze az egyház egységét, és mindezeket a döntéseket úgy kell meghoznia, hogy azok egyesítsék és ne szétszakítsák az egyházat.”
A katholisches.info a fenti hír megjelenését követően kommentárt is közölt az október 15-én hivatalba lépő új államtitkár cölibátussal kapcsolatos kijelentéséhez. A viszonylag hosszú cikk utolsó bekezdése így hangzik:
Vajon Venezuela apostoli nunciusának és a Szentszék leendő államtitkárának kijelentése csupán egy tartalom nélküli válasz az újságíró kérdésére? Vagy az előfutára egy újabb konfliktusnak a tradíció és a forradalom között az egyházban? Ha az utóbbi, akkor csak egy értelmetlen figyelemelterelés a tényleges problémákról, azáltal, hogy strukturális kérdéseket és szorgos aktivizmust nyomnak a középpontba. És mindezt egy „égető probléma” megoldásának nevében, nevezetesen a paphiány nevében. Csakhogy a paphiányt se a strukturális reformok, se a cölibátus feloldása vagy felhígítása nem fogja megoldani; ennek bizonyítására elég egy pillantást vetni a protestáns nemzeti egyházak állapotára.
|
vissza