Ferenc repülőgépi sajtókonferenciája megint minden mértéket felülmúlt. Ferenc a Rio és Róma közötti légi úton lazán elfecsegett a fedélzeten tartózkodó 70 újságíróval A média ujjong. A homo-lobby a homo-szivárvány-szalaggal a nyakában mutatja Ferencet [joggal, nem?]. Milyen haszna van az ilyen 360-fokos sajtóbeszédnek? Segítenek ezek az egyházi tanítás hirdetésében?
A nők pappá szentelésével kapcsolatos kérdésre Ferenc szűkszavúan azt mondta, hogy a kérdés az Egyház részéről „definitív el van döntve”, és a válasz „nem”. „Az ajtó zárva van”, ahogy azt II. János Pál pápa már 1994-ben megmondta. Ennél egyértelműbben nem lehet válaszolni. Kategorikus válasz: ha és de nélkül, ahogy az a katolikus tanításnak és a hagyománynak megfelel. Miért esik azonban az egyház képviselőinek annyira nehezére, hogy az Egyháznak a homoszexualitásról szóló tanítását ugyanolyan világosan és nem kétértelműen kimondják, ahogy például most a nők pappá szentelésének kérdésében Ferenc tette? Schönborn, Woelki, Daneels bíborosok „félreérthető” kijelentéseire, hogy csak néhányat említsek a közelmúltból, mindannyian jól emlékszünk. Ferencnél sem sokkal jobb a helyzet. Amilyen világos volt a válasza a nők felszentelésével kapcsolatban, annyira ködös és kimért lett a homo-témánál. A hivatalos vélemény nyomása ilyen súllyal nehezedik az egyház vezetőire is? [Vajon miért?]
Ferenc miért nem mondta a homoszexualitáshoz, a homo-„házassághoz” és a homoszexuálisok örökbefogadási jogához is, hogy az Egyház pozíciója „definitív világos”, és a válasz „nem”, és hogy „az ajtó be van zárva”? Ehelyett bizonytalan lett, ködös megfogalmazásokat keresett, a katekizmust csak részben idézte. A fennmaradó rész nem lett kimondva, azt mindenkinek magának kell hozzá gondolni. Mi van azonban a nem-katolikusokkal és azokkal a katolikusokkal, akik a katekizmust és a katolikus tanítást ehhez a témához egyáltalán vagy nem pontosan ismerik? Mit gondoljanak ők hozzá?
Ferencnek a homoszexualitáshoz csak ez az egy jut az eszébe: „Ha valaki homoszexuális és Istent keresi, ki vagyok én, hogy bírája legyek?” – Mindez rendben van [?] és mindez katolikusan érthető. De hogyan értsék ezt a nem-katolikusok? Hogyan a homoszexuálisok? Sőt, hogyan érti sok katolikus, aki soha nem részesült jó hitoktatásban? Ebből a válaszból döntő dolgok hiányoznak! Nincs a katekizmusban még egy megjegyzés, hogy a homoszexuális hajlamú személynek önmegtartóztató életet kell folytatnia? Ferenc egyszerűen megfeledkezett erről? Vagy egyszerűen csak elhallgatta? Ezt valójában a hit megkurtításának [és ezáltal súlyos bűnnek] nevezik!
A Ricca-ügyhöz azt mondta Ferenc, „semmit nem találtak, ami a kinevezés ellen szólt volna”. De semmit nem mondott Sandro Magister újságírónak a kinevezés után nyilvánosságra hozott leleplezéseiről. Sőt, közvetve megerősítette Ricca szexuális kilengéseit rögtön a következő mondattal: Mert megszakítás vagy újabb kérdés nélkül Ferenc ugyanebben az összefüggésben azzal folytatta, mégha általánosítva is a bűnről és a bűnös viselkedésről, hogy mindenki követett el fiatalkori vétkeket, de a katolikus tanításban megbánás, megtérés és megbocsátás van. Igaz, és egyértelműen katolikusan érthető is. De hogy értik a nem-katolikusok? Hogyan értelmezik a … lásd fent.
A személyes dimenzión kívül azonban maradnak kérdések, hiszen nem személyes például az a kérdés, vajon Ricca tényleg alkalmas-e olyan kényes posztra, mint ahova kinevezték a vatikáni bankban? És marad az a kérdés is, melyre Ferenc a Ricca-ügyben tanúsított nem-döntésével maga utalt: Mindezek után nem annak a benyomásnak kell keletkeznie, és már keletkezett is, hogy Ferenc alatt végre az egyházban is mindegy, hogy valaki homoszexuális vagy sem? Természetesen, nem kell, hogy valakit teljesen in flagranti érjenek, de utánanézni nem fog többé senki. Másképp kifejezve: hogy homoszexuális vagy sem, a Vatikánban, a magas pozíciókban sem játszik már semmilyen szerepet. Hiszen a katekizmusnak azt a részét, mely kimondja, hogy a homoszexuális hajlamú személynek önmegtagadóan kell élnie, Ferenc nem mondta ki. Ez a hozzágondolandó részhez tartozik. De hogyan értelmezik ezt a nem-katolikusok? És hogyan értelmezik … lásd fent.
Még egyszer elölről. Ferenc az egész kérdést erre a mondatra redukálta: „Ha valaki homoszexuális és Istent keresi, ki vagyok én, hogy bírája legyek?” – E meggondolások és a katekizmus ismeretében ez a mondat egyszerűen abszurd. Úgy tűnik, Ferenc elfelejti, hogy ő a pápa [?] és kötelessége [egyszerű papként is], hogy a híveket a hit, de az erkölcs kérdéseiben is jó útra terelje! A hangsúlynak egy pápa általi ilyen eltolása nem maradhat hatás nélkül a közvéleményre és a katolikusok véleményére. Erről a témáról a főpásztoroktól már hosszú idő óta egyik sem hall semmit a katolikus tanításból. Miközben a katolikusok a mindennapos homo-propaganda állandó kereszttüzében állnak. Mentálisan sokan, még maguk a rendes katolikusok is megroggyantak. Legalábbis még szűk körben sem mernek többé vitába bocsátkozni vagy véleményt mondani, vagy azért, mert tanítás nélkül legjobb akarat mellett is hiányzanak a megfelelő érveik, vagy pedig jobbnak tartják megalkudni. Már utaltam arra, hogy Ferenc gondosan vigyáz arra, hogy bizonyos témákat ne érintsen, mint az abortusz, az eutanázia, a gender-ideológia, a homo-„házasság” [egytől egyig a szabadkőművesek által dirigált liberális oldal mostani legfőbb követelése]. Ezeknél is csak burkolt gesztusokkal és szavakkal operál, melyeket úgy adagol, hogy az e témákra érzékeny katolikusok ezt észrevegyék, de a nagy többség és főleg a média ne. Ezeket a gesztusokat és szavakat észre lehet venni, de nem muszáj, mert nem világosan kimondottak és nem világosan érthetőek.
Mindeközben Ferenc Rioban három millió katolikus fiatalt és fiatal felnőttet látott maga előtt. Kinek, ha nem nekik, a jövőbeli szülőknek, a jövendő apáknak és anyáknak, a jövendő választópolgároknak, a jövendő döntéshozóknak akarja a katolikus tant elmagyarázni, akik hajlandóak meghallgatni őt, és akikhez végre torzító média-szűrő nélkül beszélhet? Ferenc más helyen azt mondta, hogy a „politikai” kérdéseket a püspököknek akarja meghagyni. A püspököknek azonban csak helyileg korlátozott joghatóságuk van. Egyedül a pápának van univerzális joghatósága és ezek a témák univerzálisak. Eltekintve ettől, a halál kultúrája a magzatok tömeges lemészárlásával, a beteg magzatok és rendellenességgel született gyermekek megölésével, tényleg „politikai” téma? Nem sokkal inkább az ember természete és ezzel Isten teremtése ellen indított alapvető és brutális támadás? Nem sokkal inkább az emberiség és az emberiesség elleni bűntény? Ezek elsősorban erkölcsi és nem politikai kérdések, melyeket a hit felől közelítve kell megválaszolni, ami miatt a hit pozícióját szüntelenül hirdetni és védelmezni kell! Ezért kell a híveket oktatni és hitükben erősíteni, és nem kétértelmű, zavaros megfogalmazások által, döntő fontosságú kihagyásokkal magukra hagyni, és az éppen szolgálatban levő nagyon vagy kevésbé ügyes propaganda-profik csábító művészetének kiszolgáltatni!
Ugyanakkor, ha olyan katolikusokról van szó, akik – milyen okból éppen – nem tetszenek neki, Ferenc nagyon gyorsan újra világos szavakat talál. És velük kapcsolatban olyan meglepően becsmérlő kifejezéseket használ, mint „múzeumérett, sivár arcok, melyek a földet bámulják, rideg és felületes; pelagianusok és gnosztikusok; öreg aggszüzek, ecet-bors; ezek nem keresztények, csak úgy tesznek; egyeseknek felületesség-allergiájuk van, mások állandó gyászban élnek, egyáltalán nem tudják, mi az a keresztény öröm; egyesek a felületesség rabszolgái, mások a merevség rabszolgái, nem szabadok, az ő életükben nincs hely a Szentlélek számára”, stb. stb. [Egy kis csokorra való Ferenc napi „gyöngyszemeiből”, amit a katolikus internetes sajtó, például a kath.net-en Armin Schwibach professzor új nagy csodálattal idézget.]
Mindazonáltal, ha meggondoljuk, hogy szükségesnek tartotta olyan példamutató rend ellen eljárni, mint az Immaculata ferencesei, mégiscsak igaznak kell lennie, hogy Ferencnek minden másképp szóló kijelentés ellenére, talán mégis bizonyos személyes allergiája van a tradícióval szemben.
|
vissza