![]()
„Bármilyen őrültként is viselkedjen a katolikus hierarchia, akkor sem tudják a papok a püspökök helyét, és a laikusok a papok helyét átvenni. Tervezzük tehát egy papokból és keresztény laikusokból álló nagy világméretű liga, illetve egyesület felépítését, mely kapcsolatba lép az egyházi hierarchiával, és kényszeríti őket arra, hogy állítsák vissza a katolikus rendet? Bár ez az ötlet nagyszerűnek és meghatónak tűnik, mégis valószerűtlen. Mint minden emberi összefogásnál ennél a művi csoportosulásnál is hamarosan fellépne a vezetés és a tekintély problémája. Ez a probléma annál súlyosabb, minél nagyobb a csoport. Ezért elkerülhetetlenül a következő történne: Mivel a csoport egy egyesülés, a problémát a tekintélynek kell megoldania, de mivel a csoport egyúttal művi (tehát se nem természetes, se nem természetfeletti), a tekintély nem fogja tudni ezt megtenni. Ezért egymással rivalizáló alcsoportok fognak már a kezdetektől kialakulni, melyek kölcsönösen egymás ellen fognak harcolni. És ezeket a harcokat lehetetlen lenne egyházjogi módon lefolytatni vagy befejezni.” „Azt jelenti ez, hogy e káosz közepén – mely gyakran szentségtörő – puszta tétlenségre vagyunk kárhoztatva? Nem gondolom. Mert először is az Egyháznak a világ végéig tartó elpusztíthatatlansága garantálja, hogy mindig lesz valódi személyes hierarchia, hogy a szentségek – elsősorban a Legméltóságosabb Oltáriszentség és a szent szentelések – fennmaradjanak és a megváltás változatlan tanának hirdetése biztosítva legyen. Másodszor, úgymond függetlenül a tényleges egyházi hierarchia csődjétől, nekünk mindannyiunknak – tehát papoknak és laikusoknak – mindig van egy kis részünk az auktoritásban.” „Ezért kell a prédikálni tudó papnak ereje végső határáig prédikálni, bűnöket megbocsátani és az igazi misét ünnepelni. A katekizmust oktató nővérnek is kegyelme és ereje végső határáig oktatnia kell a lányokat a hitben, a jó erkölcsben, a tisztaságban és az irodalomban. Ezért kell képességük és teljhatalmuk végső határáig elmenni minden papnak és laikusnak, és minden egyes papokból és laikusokból álló kis csoportnak, melyek az Egyház és a kereszténység valamely kicsiny erődítményrészén auktoritást és teljhatalmat gyakorolnak. És e katolikus erődítmények vezetőinek és lakóinak meg kell egymást ismerniük és kapcsolatban kell maradniuk egymással. Mind ezek az erődítmények, melyek imádságukban és énekükben egy igazi tekintély által őrizve, védelmezve, oktatva és vezetve vannak, igyekezzenek a lehető legszentebb erődítménnyé válni. Ez fogja az igazi Egyház fennmaradását garantálni, és az Isten által megszabott időben történő megújulását előkészíteni.” „Nem kell tehát félnünk, hanem teljes bizalommal imádkozhatunk és félelem nélkül támogathatjuk a hitet a szent hagyomány szerint, legalábbis azokon a területeken, melyek a mieink, és amelyek fölött mi teljhatalmat gyakorlunk. Ilyen módon készülhetünk fel a boldog időre, amikor Róma megint Róma lesz, és a püspökök megint püspökök lesznek.” Kyrie eleison
Williamson püspök úr kommentárjával kapcsolatban lásd a honlap következő cikkeit:
|
vissza