A Szent Hét – ezen belül a Nagycsütörtök – liturgikus változtatásai az 1955-ben promulgált új rítusban
A Szent Hét rítusaiban végzett módosítások, melyeket 1955-ben hoztak nyilvánosságra, azon számos liturgikus változásnak képezték részét, melyek 1951-ben kezdődtek és végül az 1969-es Novus Ordo Missae promulgációjához vezettek. A most kezdődő cikksorozatban azokat a változtatásokat mutatjuk be, melyeket már 1955-ben meghoztak, s melyek bekerültek a NOM-ba is.
NAGYCSÜTÖRTÖKI VÁLTOZTATÁSOK
Az 1955-ös Ordo az Utolsó Vacsora ünnepi miséjét estére tette át [kivéve a püspöki székesegyházakban tartott misét]. Ez önmagában nem kifogásolható. Mindazonáltal, ebben is történt néhány rituális változtatás.
– Követve a reformátorok általános gyakorlatát, hogy ahol csak lehet, rövidítsék a rítusokat, az 1955-ös rítus kihagyja a miséből a Credot és az Utolsó Evangéliumot.
Amikor az 1955-ös rítus először életbe lépett, az ünnepélyesen feldíszített, az Oltáriszentséget őrző szentsír és az előtte tartott szünet nélküli szentségimádás meglévő szokását időlegesen eltűrték, írta Bugnini 1956-os kommentárjában. De a rendelet szelleme, tette hozzá Bugnini, azt diktálta, hogy a gyertyákat és a dekorációkat éjfélkor eltávolítsák, és a szentségimádást is abbahagyják. (A. Bugnini and C. Braga, Ordo Hebdomadae Sanctae Instauratus Commentarium, [Rome Edizioni Liturgiche 1956], 97.) Ily módon az általában este 8 órakor kezdődő Nagycsütörtöki szentmise után az 1955-ös új szenthéti rítus szinte lehetetlenné teszi a „csupán egy órai virrasztást” Urunknál.
Sajnos, valami meghibásodott, és az élőközvetítés nem sikerült (csak hangot lehetett hallani, kép nem volt), de azt ígérték, hogy Nagypéntekre kijavítják a hibát ... reménykedjünk.
|
vissza