A Szent Hét – ezen belül a Virágvasárnap – liturgikus változtatásai az 1955-ben promulgált új rítusban
A Szent Hét rítusaiban végzett módosítások, melyeket 1955-ben hoztak nyilvánosságra, azon számos liturgikus változásnak képezték részét, melyek 1951-ben kezdődtek és végül az 1969-es Novus Ordo Missae promulgációjához vezettek. A most kezdődő cikksorozatban azokat a változtatásokat mutatjuk be, melyeket már 1955-ben meghoztak, s melyek bekerültek a NOM-ba is.
VIRÁGVASÁRNAP
A megváltoztatott 1955-ös rítusban a száraz mise (introitus, könyörgés, szentlecke, két responsorium, evangélium, prefáció és sanctus) kimaradt. A pap a pálmaágakat nem az oltárnál, hanem egy asztalnál szenteli meg, ami mögött áll „szemben a néppel” – ez az első alkalom, hogy a római liturgiában ilyen irány megjelenik. A lila színű miseruhák helyett pirosat használnak, úgy mint később a NOM-ban. Csak egy
A körmenetnél, a reformerek eltörölték a templom ajtajában lezajló misztikus szertartást – a kórus belső és külső váltakozó énekét (belül ünnepélyes ének zendül: „Gloria laus et honor tibi sit”, amit kívülről megismételnek, majd a belülről jövő himnuszok mindegyikére így válaszolnak), és a kereszttel a bezárt ajtóra való ütést, mely egyfelől Jézusnak a templomvárosába, szent városába való bevonulásának drámai ábrázolása, másfelől annak jelképe, hogy Krisztus kereszthalála által a mennyei Jeruzsálem kapuit megnyitotta nekünk.
Az 1955-ös megújított rítusban a könyörgések az oltár lábánál teljesen eltűnnek a miséből, és a pap azonnal az oltárhoz lép, hogy megfüstölje. Ha több pap asszisztál, a celebráló pap nem maga olvassa a szentírási olvasmányokat, hanem leül és csak hallgatja őket. (A hagyományos csendes misében a pap a passiót az evangélium-oldalon, a nagymisében a leckeoldalon mondja, miközben az énekesek éneklik.)
|
vissza