Régen a keresztények életük minden pillanatában megtapasztalták Isten jelenlétét, a mindennapi történések pedig segítségükre voltak hitük elmélyítésére. Ilyenek voltak azok a megrendítő tragédiák, melyek egy-egy nyilvános vétkest sújtottak, és amiket ezért a nép – joggal – „istenítéletnek” tartott, szent félelemmel szemlélt és megőrzött emlékezetében. Wilhelm Hünermann „Fény Sinai felett” című könyvében több ilyen történetet is elmesél, ezek közül az egyiket „A kereszt meggyalázói” a honlapon is olvasni lehet. Hünermann plébános volt, feltehető, hogy történeteinek vagy maga volt a szemtanúja, vagy plébános társai közül valaki – erről tanúskodik a már lefordított történet utolsó mondata: „Az itt elmeséltek szó szerint így történtek. Az emberek az egész környéken úgy tekintettek ezen eseményekre, mint egy megrázó Isten-ítéletre.” Nos, aki vette magának azt – a mai internetes világban tényleg aprócska kis – fáradtságot és utánanézett a párizsi merénylet okainak, az nem tud másra gondolni, csakis isteni ítéletre: A Legméltóságosabb Szentháromság, Isten, Jézus Krisztus, Isten Anyjának ez a sorozatos – a legutolsó most karácsonykor –, és az ocsmánynál is ocsmányabb kigúnyolása, csakúgy, mint a Szentlélek elleni bűn a megbocsáthatatlan vétkek közé tartozik.
Az egész történetben azonban nem ez a legmegrázóbb: A legmegrázóbb az a reakció volt, amit a nyugati, egykor keresztény államok politikusai és polgárai mutattak be egy ilyen szentségtörő, minden jó ízlést kicsúfoló szennylap tragédiájára. Látva az egész egykori keresztény világban demonstráló emberek „Én Charlie vagyok” feliratát, az embernek óhatatlanul a Jelenések Könyvének 13. fejezete jut eszébe, ahol többek között ez áll: „Elrendelte, hogy mindenkinek, kicsinek és nagynak, gazdagnak és szegénynek, szabadnak és rabszolgának jelöljék meg a jobb karját vagy a homlokát, és hogy senki ne adhasson-vehessen, ha nem viseli a vadállat jelét: nevét vagy nevének számát.” A következőkben a párizsi merényletről és következményeiről következik egy összeállítás:
Írta: Georges Grondeux (forrás: www.katholisches.info – 2015. január 10.)
A párizsi merénylet és a balradikális szatirikus újság szerkesztőségének szörnyű kiirtása sem csinál ezek szentségtörő márkajelzéséből és a kereszténység megvetéséből hősies tettet. Életükben nem voltak hősök, és most, halálukban sem azok. Óvok a hamis mítoszok és tévútra jutott szolidaritástól.
A spanyol püspöki konferencia szóvivője, Josemaria Gil-Tamayo a párizsi gúnylap szerkesztőit „kortársaknak, akik egy szükséges szolgálatot teljesítenek” nevezi. A spanyol püspökök tévéadója, a TV13 nyilvánosan védelmezi a „szentségtöréshez való jogot”. A tévécsatorna főszerkesztője, Alfredo Urdaci szó szerint azt mondta, hogy „a szentségtöréshez való jog civilizációnk lényegének egy részét” képezi. A médiában mindenütt az „Én Charlie vagyok” feliratot viselő demonstrálókat mutogatnak. Ezzel akarnak az áldozatok iránti együttérzésre felszólítani. Nem lehet, hogy emögött valójában az a próbálkozás áll, hogy egy ideológiával való szolidaritást érjenek el? Azzal az ideológiával, amit a párizsi szennylap képviselt, és ami fényévnyi távolságra van a kereszténységtől és az európai értékektől? .. Aki ezt a lapot támogatja, az a keresztény civilizáció alapjainak szétzúzását támogatja. A dolgokat a nevükön kell nevezni. A párizsi szennylap az iszlámmal vállvetve harcol, ha a kereszt megkövezéséről van szó. Nem, én nem vagyok Charlie. Én iraki keresztény vagyok. Ennek kell a feleletnek lennie, amit nekünk a párizsi merényletre adnunk kell, ahelyett, hogy még mélyebben elsüllyedjünk a relativista ideológiában, amit az iszlám hozott Európába, ami az Európa iszlamizálása elleni kritikát bűnténynek akarja beállítani. Nem, nem vagyok Charlie. Én ma egy iraki keresztény vagyok. Én ma szíriai keresztény vagyok.
Egy „alfredus” nevű hozzászóló többek között ezeket írta e cikkhez fűzött kommentárjában:
Írta: Dr. phil. Michael Schäfer (blogja: Summa summarum”) (forrás: www.kath.net – 2015. január 11.)
A párizsi megrendítő vérfürdő tanácstalanná tesz. … De ugyanennyire tanácstalanná tesz a lap meggyilkolt szerkesztőinek és rajzolóinak a heroizálása, nem csak a világi, hanem az egyházi oldalon is. Én a magam részéről világosan kijelentem, hogy elhatárolódom ettől a laptól és tákolmányaitól, melyek nem a véleményszabadságért való feltétel nélküli harc és még ennél is kevésbé Európa iszlamizálásától való megóvás kifejeződései. A lap karikatúrái a szexualizált provokációban lelő örömükben egyszerűen csak infantilisek, de ami ennél még sokkal rosszabb, abszolút felelősségnélküliek. Nem véletlen, hogy a lap alcímében „felelőtlen újságnak” nevezi magát. A véleményszabadság ezen használata termi vagy erősíti azokat a problémákat, melyek ellen állítólag harcol. A „nyugati kultúra és demokrácia” ezen artikulációi azok, amik a harcosok következő generációit a radikális muzulmánok karjaiba űzi. … Szentségtörés, és a vallási meggyőződések és más emberek érzéseinek becsmérlése nem polémia. Ezek gyökere a gyűlöletben és a butaságban van, és maguk sokszorozzák a gyűlöletet és a butaságot.
„Isten nevét hiába ne vedd [Mert az Úr nem hagyja büntetlenül azt, aki a nevét hiába veszi”] (Kiv 20,7) Írta: Dr. Klaus Obenauer (forrás: www.katholisches.info – 2015. január 12.) Obenauer professzor írásának csak az elejét közlöm: Az első hírek hallatán az elmúlt napokban azon igyekeztem, hogy megpróbáljak magamnak képet csinálni a párizsi lapról, és amit láttam, bőven elég volt. Amit ez a lap elért, az éppenséggel a „cacumen blasphemiae” [szentségtörés csúcsa]. Ennél tovább már nem lehet menni. A karácsonyelőtti időben nem csak a szent éj titkát, nevezetesen Megváltónk szűzi születését, amivel nekünk mindannyiunknak Isten ajándékot adott (lásd Jn 3,16 és Róm 8,32), gúnyolták ki lélegzetelállító infantilis pimaszsággal. Nem, ezen uraságoknak még ez sem volt elég: Arra az aljasságra vetemedtek, hogy minden titkok titkát, a Háromszor Szent belső életét – horribile dictu – a természetellenes vétek égbekiáltó bűnével hozzák kapcsolatba. Micsoda méltatlan akarat a szentségtöréshez, ami ilyen ostoba vakmerőségre ragadtatja magát, csak hogy gyalázkodni tudjon. Ez volt „Charlie”! Volt Charlie. Hiszen, hogyan mondja a zsoltáros? „Nem így a gonoszok, egyáltalán nem. Pelyvához hasonlók, amelyeket elsodor a szél a földről.” (Zsolt 1,4) – „Egy kis idő még, s a gonosz nincs többé, keresed helyét, és sehol sem találod.” (Zsolt 36,10)
(forrás: www.katholisches.info – 2015. január 13.) A francia jezsuita újság, az Études, a párizsi merénylet áldozataival való szolidaritásból katolikus-ellenes karikatúrákat jelentetett meg a balradikális szatirikus újságból. Jean-François Thomas jezsuita pap az illetékes rendfőnöknél nyílt levélben tiltakozott.
Az Études a következő szöveggel vett részt az infantilis szentségtörésben: Úgy döntöttünk, hogy „néhány karikatúrát, melyek a katolikus egyházra vonatkoznak” átveszünk, ezzel az újság „meggyilkolt fivéreink és a többi áldozat iránti szolidaritását” akarja kifejezni. Pater Thomas levelében többek között ezt írta: „Soha nem gondoltam volna, hogy bizonyos jezsuiták nevetni tudnak ilyesmin. Én személy szerint minden nap sírok a bűneim miatt és a sok üldözött keresztény miatt, akiket az Études szerkesztősége a mostanihoz megközelítően sem ugyanekkora buzgalommal vett eddig védelmébe.” Az Études újság 1856-tól jelenik meg, és ma a következő alcímet viseli: „Újság a jelenkori kultúraért”. Szerkesztője 2013 óta Pater François Euvé SJ, teológus és fizikus. Pater Euvé a Centre Sevres, a párizsi jezsuita főiskolán a Teilhard-de-Chardin-tanszék vezetője. Ezt a tanszéket a Teilhard de Chardin alapítvány pénzeli. Az 1962-ben [tehát még Roncalli alatt, és a zsinat kezdetekor] elindított alapítványé az 1955-ben meghalt Pierre Teilhard de Chardin [eretnekként korábban elítélt] jezsuita minden írásának szerzői joga; maga az alapítvány székhelye a párizsi Muséum National d‘Histoire Naturelle épületében van. Január 14-i hír: a tiltakozás és felháborodás hatására eltávolították a karikatúrákat…
(forrás: www.kath.net – 2015. január 14.) A párizsi szennylap szerkesztőségére elkövetett merénylet után kiadott első lapjában a szerkesztőség megmaradt tagjai a pápán és az egyházon mulatnak. „Leginkább az nevettetett meg bennünket, hogy a Notre Dame harangjai a mi tiszteletünkre harangoztak”, írta a szerkesztőség elferdítve azt a tényt, hogy a harangok nem az újság tiszteletére, hanem a 12 meggyilkoltért szóltak.
Szívesen küldenénk el ezt az üzenetet a pápának, aki ezen a héten szintén „Charlie” volt: Hogy a harangok a mi tiszteletünkre szóljanak, azt csak akkor fogadjuk el, ha femen-aktivisták azok, akik kongatják.”
Hány keresztényt fognak ezek megölni? Írta: Andreas Becker (forrás: www.katholisches.info – 2015. január 14.)
Múlt vasárnap masíroztak, az állam- és kormányfők Párizs utcáin. Egy hihetetlennek tűnő előadás. A hatalmasok egészen elől, tágasan elkülönítve, illő távolságra a néptől, kiemelve egy beállított képhez. A koreográfia meg akarta örökíteni, ki a hangadó, és kinek kell gombnyomásra követni, felháborodni, demonstrálni, tapsolni. Minden gombnyomásra, ahogy ezt az egyre inkább Metternich-hez hasonló felsőbbség akarja. És ahogy ezt a szolgálatkész vezető médiumok e felsőbbség megbízásából a néppel közlik.
Itt valami nem stimmel. Nem ugyanazok ezek, akik most arcukra kiültetett megütközéssel Párizson keresztül menetelnek, mintha a népnek érzéseiket tennék kirakatba, bocsánat, juttatnák kifejezésre, nem ugyanazok, akik évek óta az iszlamista terrorizmust a Közel-Keleten pénzelik, kiképezik, felfegyverzik és ezzel egyáltalán naggyá tették?
A felvonulással egyidőben a Pentagon szóvivője, John Kirby admirális megerősíti a hírt, hogy az USA és nemzetközi szövetségesei, ezekhez tartozik Németország, Franciaország, Izrael, azaz mindazok, akik Párizsban a gyászmenetben a szemünk és a nép szeme előtt vonulgatnak éppen, további ötezer „mérsékelt” szíriai milicistát képeznek ki a fegyveres harcra. Kezdés: 2015 tavasza.
Ehelyütt nem árt egy kis visszapillantás és emlékezés arra, hogy az al-Qaida szinte egy éjszaka eltűnt a sajtóból, amikor az USA és szövetségesei 2011-ben Szíriában meg akarták dönteni az Assad-kormányt. Akkor bukkant fel a Szabad Szíriai Hadsereg, ami – Washington szerint – a demokráciáért és a nyugati szabadságért harcol. Ezeket a „mérsékelt erőket” a Nyugat pénzelte, támogatta és fegyverezte fel, közvetlenül vagy még inkább Kataron, Szaúd-Arábián és Törökországon keresztül. A „demokratikus” pro-nyugati milicisták Assad ellen harcoltak, de harcoltak a keresztények ellen is. És nem a szabadságért és a demokráciáért harcoltak, hanem az iszlám kalifátus visszaállításáért és a seriáért. Az erről szóló híreket először elhallgatták és tagadták. Ezért csak lassan és mellékcsatornákon jutottak el a nyugati nyilvánosság elé. Amikor a keresztények és mások elleni mészárlások egyre brutálisabbak lettek, egyeseknél derengeni kezdett, hogy az új Szabad Szíriai Hadsereg talán a régi al-Qaida lehet, csak más néven és furcsa oldalcserével.
De kit érdekelnek a Közel-Kelet keresztényei? Charlie Hebdo-t mindenesetre nem érdekelték. És kit érdekel, hogy a Közel-Keleten demokrácia van-e vagy a felégetett föld törvénye? Még a nyugati keresztények is keveset tudnak közel-keleti testvéreikről. A legtöbb nyugati behatárolt képzeletében a Közel-Kelet mohamedán és egy kis rész zsidó. De keresztény?
A pillantásunk ismét Párizsra tér vissza és a gyászfátyolt viselő politikusokhoz. Hogyan is van ez akkor? Azok a politikusok, akik most gyászpofával masíroznak, tették az Iszlám Államot azzá, amivé ma lett. Ugyanígy azt is lehetne mondani, hogy egyáltalán ők kreálták az Iszlám Államot és az al-Nusra-brigádot, hiszen fegyver, pénz és logisztika nélkül ezek aligha lehetnének mások, mint egy tucat gesztikuláló beduin a tábortűznél. Igen, pontosan, azt az Iszlám Államot, amiben a párizsi gyilkosok, a Kouachi fivérek harcoltak. 2015. január 9-én, egy nappal a párizsi merénylet után, az al-Nusra-brigád bombázta az Aleppo-i Szent Rita katolikus-örmény templomot. Két órával a szentmise után csapódtak be a gránátok. 2012 decemberében a francia külügyminiszter, Laurent Fabius kijelentette: „Nem értem, hogy az USA miért döntött úgy, hogy a Jabath al-Nusra csoportot a terrorista szervezetek listájára teszi, mikor ezek ott helyben jó munkát végeztek. A szíriai ellenzék (Szabad Szíriai Hadsereg) vezérének ugyanez a véleménye.” A közel-keleti gyilkosságok „nyugati” aspektusa lehet, hogy csak egy a sok között. Mindazonáltal nyomasztó és említésre méltó. Mert ezáltal a vasárnapi párizsi gyászmenet a nagyra kivetített politikusaival nem csak beállított, mert irányított, hanem képmutató is. És ugyanezek a politikusok szidalmazzák békés polgárok hétfő esti sétáját [Pegida mozgalom]. Pedig azok legalább hitelesek…
(forrás: www.kath.net – 2015. január 15.) Jürgen Todenhöfer német publicista – az RTL tévécsatorna számára – néhány nappal ezelőtt interjút készített Christian Emde német IS-harcossal az iraki Mossulban. Christian David Emde 2003-ban tért át az iszlám vallásra és csatlakozott a terrorista milícia kegyetlen hadjáratához Szíriában és Irakban. Arra kérdésre, hogy vajon az IS egy nap meg szeretné-e hódítani Európát, Emde így reagált: „Nem, nem .. Mi egy nap meg fogjuk hódítani Európát. Nem, akarjuk, hanem fogjuk! Ebben biztosak vagyunk.” Arra a kérdésre, hogy vajon Németországban is kell-e merényletekkel számolni az IS oldaláról, Emde ezt válaszolta: „A német állam harcol ellenünk, hiszen fegyvereket szállított a Paschmergának. .. És már nagyon, nagyon hosszú ideje harcol az iszlám ellen. Ezért számolniuk kell ezzel – definitív!” Emde vissza akar térni Németországba, de csak Allah tudja, hogy megéli-e ezt. „De mi definitív vissza fogunk térni, és az nem egy barátságos látogatás lesz vagy valami ilyesmi, hanem az fegyverrel lesz és a harcosainkkal. És aki nem tér át az iszlámra vagy nem fizet védelmi adót, azt megöljük.”
Az RTL-interjú itt látható:
(forrás: www.kath.net – 2015. január 15.) Az ismert iszlám-szakértő és politológus, Hamed Abdel-Samad élesen bírálta Angela Merkel német kancellárasszony kijelentését. Merkel pár nappal ezelőtt egy beszédében úgy vélekedett, hogy az iszlám Németországhoz tartozik.
Abdel-Samad, aki maga is mohamedán, Merkelnek írt nyílt levelében a Facebookon ezt írta: „Nem feladata egy politikusnak, hogy egy vallást rehabilitáljon vagy értékeljen. A politikusok az emberekért vannak és nem ezen emberek ideológiájáért. Mielőtt Ön ezt az állítást világgá kürtöli, kötelessége, hogy ezen ország polgárainak megmagyarázza, hogy mi az iszlám!”
Majd arról írt Abdel-Samad, hogy Merkel vagy nem tudja, hogy mindezek az iszlámhoz tartoznak, akkor pedig nem kvalifikált véleményt mondani. Vagy a másik lehetőség, hogy Merkel tudja ezt, és csak becsapja Németország polgárait, hogy továbbra is páncélos tankokat küldhessen Szaúd-Arábiába és ne bosszantsa fel a török kereskedelmi partnereket.”
Feltéve: 2015. január 17.
(forrás: www.katholisches.info – 2015. január 16.) A párizsi merényletet az elkövetők Mohamed megsértésével okolták meg és Allah nevében hajtották végre. Egy nappal a merénylet előtt vallási vezetők – köztük Straßburg katolikus érseke, Jean-Pierre Grallet – együtt követelték az istenkáromlásnak, mint bűntettnek, az eltörlését.
A katolikus egyház katekizmusában ez áll: „Az istenkáromlás közvetlen megsértése a második parancsnak. Az istenkáromlás abból áll, hogy – belsőleg vagy külsőleg – Istennel szemben a gyűlölet, a szemrehányás, a kihívás szavait használja valaki, csúnyán, tiszteletlenül beszél Istenről, vagy visszaél Isten nevével. Szent Jakab mindazokat megrója, »akik a fölséges nevet [Jézus] gyalázzák, amelyről el vagytok nevezve« (Jak 2,7). Az istenkáromlás tiltása Krisztus Egyházával, a szentekkel vagy szent dolgokkal kapcsolatos szavakra is vonatkozik. Istengyalázásnak számít az is, ha valaki Isten nevére hivatkozik, hogy ezzel takarjon vétkes tetteket, népek leigázását, emberek kínzását és legyilkolását. Isten nevével való visszaélés egy bűntett elkövetéséhez, a vallás megvetéséhez vezet.”
Csak sajnos az a baj, hogy ez ma már úgy tűnik, hogy csak a katekizmusra érvényes. Pontosan egy nappal a párizsi merénylet előtt követelte Mgr. Jean Pierre Grallet, Straßburg érseke, együtt a protestáns, zsidó és muzulmán vezetőkkel az istenkáromlásnak, mint bűntettnek a törlését a francia büntetőtörvénykönyvből. A laicista Franciaországban már régen nincs ilyen bűntett, de mivel Elzász és Német-Lotharingia csak 1920-ban, az első világháborút követően került Franciaországhoz, ott még a német törvényhozásnak egyes részei – így az istenkáromlás büntetése is – a mai napig érvényben vannak.
A Francia-Lotharingiából származó ferences, Grallet érsek megerősítette, hogy a különböző vallások képviselői között „bizonyos idő óta megérett az a meggyőződés”, hogy e törvény eltörlését kérelmezzék, mert az „elavult” lett. „A köztársaságnak elegendő eszköz áll rendelkezésére, hogy a kölcsönös tiszteletre szólítson fel”, jelentette ki Grallet érsek. Ezt Abdellaq Nabaoui, a Conseil régional du culte musulman elnökhelyettese is megerősítette, aki azt mondta, hogy „ő is ugyanezt a vonalat képviseli; ami minket érdekel, az a véleményszabadság”. Bianco és a „Megfigyelőhely” többi tagja gratulált a vallások képviselőinek, hogy maguktól belátták, hogy a régi büntetés „elavult határozat”, ami „támadás a véleményszabadság ellen”. A „Megfigyelőhely” hivatalos nyilatkozatában a „szabadság, egyenlőség, testvériség”, mint „az egy, osztatlan, laicista, demokratikus és szociális köztársaság értékei” mellett apellálnak. A [hivatalos] katolikus egyház véleménye tehát megegyezik a francia „Megfigyelőhely” véleményével, miszerint az istenkáromlásért kiszabható büntetés „elavult”, holott mind a Szentírás, mind az Egyház Tanítóhivatala és hagyománya mást mond erről. A Corrispondenza Romana a történteket ezzel az ironikus retorikai kérdéssel kommentálta: „Ki tudja, talán hogy e pontban is újra keverhessék a kártyákat, nem fogják-e előbb vagy utóbb egy rendkívüli püspöki szinódus egybehívását követelni?”
(forrás: www.katholisches.info – 2015. január 22.) Az afrikai Nigerban a párizsi szennylap legújabb [merénylet utáni és többmillió példányban megjelent] számában közölt Mohamed-karikatúra miatt kirobbant keresztényellenes zavargásokban elkövetett pusztítás súlyosabb, mint korábban hírül adták. Míg a rendőrség 45 lerombolt templomról beszél, a World Watch Monitor, már több mint 70 templom elpusztításáról számolt be. Az utakon Bibliákat téptek szét és égettek el.
Zinder: 8 templomot, 12 keresztények lakta házat, két keresztény iskolát gyújtottak fel.
A nyomozók minden bűntett utáni első kérdésére a párizsi merénylet után a felelet így hangozhatna: Közvetlenül a párizsi szennylappnak, akik 60 ezres példányszámukat több millióra emelték, ráadásul az államtól is kaptak segélyt. Aztán Isten gyalázóinak, akik mocskos, infantilis istengyalázó képeiket többmillió emberhez tudták ezáltal eljuttatni. Ha – ahogy már korábban írtam – ezen képek birtoklását úgy tekintjük, mint a vadállat bélyegét, egycsapásra a világ minden részén többmillió embert tudtak így megjelölni. Williamson püspök úr január 24-i kommentárjában, jócskán megkésve, foglalkozik a párizsi merénylettel és következményeivel. Cikkét a következő kérdéssel fejezte be:
Kik a háttérből irányítók? Isten ellenségei, akik arra törekszenek, hogy saját istentelen új világrendjüket felállítsák – egy rendőrállamot, ami úgy lesz kialakítva, hogy egyetlen élő lélek se tudjon az örök pokoltól megmenekülni. Nevezzük őket a „globalistáknak”. És hol van Isten mind ezen őrület alatt? „Akit meg akar semmisíteni, azt először az őrületbe kergeti”, mondja egy régi közmondás. Imádkozzuk naponta a rózsafüzért arra a győzelemre, amit Isten egyedül Anyja által fog kivívni. A szegény globalistáknak nagy meglepetésére. Feltéve: 2015. január 26. |
vissza