Az Úristen nem állít az emberek elé csapdákat, evilági megnyilvánulásai mindig előre kiszámíthatóak. Hiszen nem csak azt nyilatkoztatta ki világosan, hogy mit vár el teremtményeitől, de azt is pontosan megmondta, hogy parancsainak megszegőit milyen sors várja. De még ennél is többet tesz: Végtelen könyörületében nem mulasztja el a többszöri figyelmeztetést sem, mielőtt büntető karja lesújt.
Nemrégen hallottam egy vallási műsorban egy „katolikus hívő” nyilatkozatát, aminek ez volt a lényege: „A vallást meg kell tapasztalni, hiszen mi más lenne a vallás értelme, ha nem a megtapasztalás.” A liberális, de legalább 100 éves Révai Lexikon még így definiálta a vallást: „Az embernek viszonya Istenhez, amely az ember életét értelme, akarata és érzelmei szerint meghatározza; másképp az embert Istennel összekötő kapocs, amellyel Istent megismeri, szereti és akaratát teljesíti. A vallás az erkölcsi érzet mellett a leglényegesebb jel, amely az értelmes embert az oktalan állattól megkülönbözteti; a legfontosabb tényező az egyed, a család és állam életében. Nincs nép, amelynek vallása nem volna, még ha vallásbeli ismereteik bármily csekélyek és babonások is.”
Amikor 2001. szeptember 11-én, keddeb délután háromnegyed 4 körül a rádió megszakította adását, és leadta az első híreket a New York-i merényletről, én éppen kocsiban ültem Budapestről a tanyánk felé vezető úton. A hír hallatán megfogtam mellettem ülő férjem karját, és félig reménykedve, félig megdöbbenve csak ennyit mondtam: „Tehát tényleg elkezdődött?” 2015. november 14-én, szombat délelőtt megszólalt a telefonom, és a hívó fél köszönés helyett ezt kérdezte: „Elkezdődött?” Amire azt válaszoltam, hogy Isten figyelmeztetései egyre rövidebb időszakokban, egyre hangsúlyosabban érkeznek – lásd a januári párizsi, a tavaszi grázi és a nyári repülő-merényletet, és az utolsó hónapok megállíthatatlan invázióját –, de hogy még hány figyelmeztetést küld, mielőtt az igazi vég elkezdődne, nem lehet megmondani. A történelmet vizsgálva – például II. Frigyes német-római császár uralkodását, aki egész életében minden hatalmát arra fordította, hogy a kereszténységnek ártson, aki a nápolyi királyságban mohamedán várost alapított, aki Szent Lucifernek hívatta magát, Mekkára és Mohamedre esküdött, aki miközben a tatárok országait dúlták, és Szent Lajos francia király hadai a Szentföldön elestek a mohamedánok túlereje alatt, és aki az inkvizíciót bevezette – világosan megmutatkozik a Szentírás eme szavainak értelme: „Hiszen az én gondolataim nem a ti gondolataitok, és az én útjaim nem a ti útjaitok – mondja az Úr.” (Iz 55,8) Meghökkentő a felismerés, pláne a mai ember számára, de biztos, hogy ezen igazság ismerete hozzájárult elődeink erős hitéhez és rendíthetetlen bizalmához, hogy t. i. az Urat az „érdekli”, hogy minél több lélek meneküljön meg, nem pedig az, hogy éppen béke vagy háború, hogy éppen jólét vagy nyomorúság uralkodik a földön. Ha egy súlyos katasztrófában több ember tér meg és ezért többen üdvözülhetnek, akkor az „jobb”, mint a derűs, nyugodt élet.
A papok azt mondják, hogy az egyházatyák egybehangzó véleménye szerint az Antikrisztus személy lesz, bár a Szentírásból ez nem következik egyértelműen. Ugyanakkor János apostol első levelében ezt írja: „Az Istentől származó lelket erről ismeritek fel: minden lélek, amely megvallja, hogy Jézus Krisztus testben jött el, az Istentől van. S minden lélek, amely nem vallja meg Jézust, nem az Istentől való, hanem az antikrisztusé, akiről hallottátok, hogy eljön, és most már a világban is van.” (1 Jn 3,2-4) Valójában az összes vallás között – nem számítva a zsidóságot – az iszlám az, ami tényleg antikrisztusi; A többi nem foglalkozik Jézussal, az iszlám azonban Jézust Mohamed alá helyezi, sőt, csalónak állítja be. És ez az a vallás, melynek „szent” könyvét, a Koránt egy, a világ előtt Krisztus helyettesének tartott ember, Wojtyla megcsókolta. És ez az a vallás, amiről a „zsinat” és azóta minden fehér reverendás ember Rómában elismerően nyilatkozik, lásd a NOSTRA AETATE nyilatkozatot: „3. Az Egyház megbecsüléssel tekint az iszlám követőire is, akik az egy élő és önmagában létező, irgalmas és mindenható Istent imádják, ki a mennynek és a földnek Teremtője,[5] ki szólt az emberekhez, s kinek még rejtett határozatait is teljes szívből engedelmeskedve akarják követni, miként Ábrahám – kinek hitére az iszlám szívesen hivatkozik – engedelmeskedett Istennek. Jézus istenségét ugyan nem ismerik el, de prófétaként tisztelik.” – De „prófétaként tisztelik”! Micsoda blaszfémia ez!
Ahogy az elmúlt évtizedek minden más katasztrófájánál, úgy most, az újabb párizsi merénylet után sincs egyetlen ember sem, legalábbis a nyilvánosság előtt nem, aki a társadalmak, az emberek felelősségét firtatná az események kapcsán. Sőt, a híradásokban kizárólag olyanok szólalnak meg, akik „érthetetlenül” állnak az események előtt. Akik ilyen ostoba kérdéseket tesznek fel: Miért tesznek ilyet emberek? Mintha nem volna tengernyi irodalma, történelmi tapasztalata a mostani események hátterének. Mintha az ISIS nem írta volna meg világosan, hogy Párizst azért választották célpontjuknak, mert ez a nyugati világ erkölcstelenségének központja. Mintha a nyugati társadalmak nem azon igyekeznének szünet nélkül, hogy az isteni törvényeket nap-nap után minden elképzelést felülmúlóan tiporják sárba, gyalázzák meg. Csak egy példa: a német parlament pont ezen a héten fogadta el azt a törvényt, hogy a hozzátartozók aktívan részt vehetnek rokonaik öngyilkosságában. De szinte minden napra akad valami más, amivel a volt keresztény országok Isten-ellenességüket proklamálják! Isten csak azokat segíti meg, akik felismerik, megvallják, megbánják és jóváteszik bűneiket. Nem csak az egyes embereket, de népeket is, ha akad köztük valaki, aki a nép nevében Istenhez fordul könyörületért! Korunk legnagyobb katasztrófája, hogy nincs egyetlen ilyen ember sem, és az „egyszerű” emberek között sem éri el az ilyenek száma azt a minimumot, amennyi kedvéért Isten megkegyelmezne nekünk.
|
vissza