Még ha az egységre, a tagoknak a fővel való tökéletes egyetértésére az Egyház helyes működése érdekében mindenkor szükség van, ez az igazság erre a mostani fenyegető időre még különösebben érvényes. Tudom, hogy minden idő tele van veszéllyel, és azok a komoly és aggódó lelkek, akik életüket Isten dicsőségére és az emberek szolgálatára szentelték, minden időben joggal jutotak arra a következtetésre, hogy az övékénél még egyetlen kor sem volt rosszabb.
A lelkek ellensége minden időben dühödten támadja az Egyházat, ami a lelkek igazi édesanyja. Ha kárt nem is mindig tud okozni, azért legalább fenyegeti, és megfélemlíteni igyekszik őt. Az is igaz, hogy minden kornak megvannak a maguk sajátos kihívásai, melyek más korokból hiányoznak.
Az előttünk álló idők legnagyobb és különös fenyegetése a hűtlenség [hitehagyás] ragályának vészes méretű elharapódzása. Az apostolok és Urunk maga az Egyház utolsó időire a legrosszabb szerencsétlenségeket jövendölték meg. És ezen utolsó időknek legalábbis az árnyéka, a tipikus képmása nyomul most világunk fölé.
E mondatokat Newman bíboros 1873-ban mondta! – Akik tudják, hogy nagyon nagy veszedelemben vannak, és nagy tettet hajtanak végre, ha mégis kitartanak az igazság mellett, azaz hűek maradnak Urukhoz, azok könnyebben viselik a megpróbáltatásokat. Ezért mi is elhihetjük – és el is kell higgyük, hogy elegendő erőnk legyen –, hogy nem mindennapi csekélység a mi időnkben katolikusnak megmaradni. És így joggal reménykedhetünk Urunk szavaiban, hogy ezek ránk is vonatkoznak: „A választottak kedvéért megrövidülnek azok a napok.”
|
vissza