„Az angyalok harca” című írásból
Démoni ragály Vajon mit tanácsolnának nekünk a szentek ebben a helyzetben? Egészen biztosan a legnagyobb aggodalommal figyelmeztetnének: Az ördögtől mindig menekülni kell. Soha nem szabad szóba elegyedni az ördöggel, mert aki ezt teszi, az már elveszett. Ezért egy olyan közösséget, melynek Bergoglio a főnöke, úgy kell elkerüljétek, mint a pestist! Semmi, de abszolút semmi közötök nem lehet egy ilyen közösséggel. Mert már az, aki csak szimpatizál Sátán zsinagógájával, valójában Luciferrel szimpatizál – és emiatt elveszti az örök üdvösségét. Nem másról van szó, mint a megtestesült Isten és az Ő szeplőtelen menyasszonyának a méltóságáról, a fenségéről, a dicsőségéről! Ezen a téren nincs semmilyen helye a legparányibb kétértelműségnek vagy kompromisszumnak! „Én népem, vonuljatok ki onnét, nehogy részetek legyen bűneikben, és benneteket is érjenek csapásaik! Bűneik az eget verik, de az Úr számon tartja gonoszságaikat.” (Jel 18,4-5) De mit tesznek ehelyett az ú. n. tradicionalisták és konzervatív „katolikusok”? Azzal a kifogással, hogy az ember-csinálta-egyházban itt vagy ott még a „régi misét” mutatják be, úgy tesznek, mintha Sátán zsinagógája azonos lenne Krisztus szent Egyházával. Mintha az ördögöt zavarná, ha valaki az ő majomegyházában olykor-olykor egy „régi” misét mond [ráadásul, amikor ezt az esetek túlnyomó többségében egy érvénytelenül felszentelt „pap” teszi]! És ezek a szerencsétlen hitehagyott emberek valóban úgy gondolják, hogy a Legszentebb Isten szent Egyházának egy ördög lehet a feje! Ilyesmit gondolni már nem butaság, hanem egyszerűen őrület! Hogy ez az őrültség bekövetkezhetett, pont az bizonyítja, hogy Lucifer mára a természetfeletti hitszellemet már tökéletesen kiirtotta az emberekből. És ami még egy további őrület, hogy ezek az emberek egészen komolyan úgy vélik, hogy ők őrzik a „tradíciót”, és ők még mindig valódi katolikusok. Micsoda őrült önbecsapás – egy ördöggel, mint „pápa” [és sok kis ördöggel, mint „püspökkel”] az élen!
A cikk gerincét a www.traditionundglauben.org blogon 2018. október 13-án megjelent „Die Homo-Prälaten-Wochenendbeilage” című írás adta Mivel az ördög is teremtmény, ő is alá van vetve Isten akaratának; ezért olykor meg kell nyíltan mutatkoznia. Bergoglio 2013-as színre lépése kezdetén mondta ki e szavakat: „Aki nem Istenhez, az az ördöghöz imádkozik.” Pár nappal ezelőtt pedig, összehasonlítva magát Wojtylával, azt mondta magáról, hogy ő ördög – erről lásd a fenti cikket. Az elmúlt évtizedek történéseit tekintve, még azt is fel lehet tételezni, hogy a zsinati szekta célja egy minden területet átfogó általános ateizmus bevezetése volt. Talán kevesek tudják, hogy az egykori Szovjetunióban néhány templomot az ateizmus múzeumává alakítottak át, ahol az egyházi berendezéseket nagyjából meghagyták, hogy a látogatóknak bemutathassák, milyen volt „azokban a sötét időkben, amikor az embereknek még szükségük volt a vallásra”. A mostani zsinati szekta templomaiban nem sokkal más a helyzet, hiszen ott is csak gúnnyal és megvetéssel kezelik az Egyház liturgikus kincseit.
A nyugati emberek többsége azt sem tudja, hogy az ú. n. II. Vatikáni Zsinat egy szocialista forradalmat hajtott végre. A 20. század mindkét totalitarizmusa szocialista volt: a nemzetiszocializmus és a kommunista szocializmus. A szocializmus elsődleges célja pedig az, hogy a múltat eltörölje, és új embert, új társadalmat teremtsen.
A mai ember nem hajlandó tudomásul venni, hogy a föld fejedelme a hazugság atyja, vagyis a Sátán, így ő és az ő démonai uralják a látható világot. Uralmukat azonban, hasonlóan a vadállatok világához, még ma is vissza tudja tartani, el tudja rettenteni valami objektív szent dolog. A vadállatokat az égő tűz rettenti vissza. Az Egyház esetében – a szentek, elsősorban Szűz Mária segítségül hívásán kívül – a szentmiseáldozat – az igazi, hiszen csak ez érdemli ki ezt az elnevezést –, vagyis a szent liturgia, benne a klerikusok imája, a hívek áldozata és bűnbánata tudja/tudta a démonokat távol tartani. A NOM által (kinek „bevezetőjét” éppen most avatta Bergoglio „szentté”: és ha ez sem ébreszti fel végre a zsinati szekta még megmaradt híveit, akkor már végképp semmi) tönkretett, megszentségtelenített liturgia tökéletesen kioltotta a démonokat elriasztó tüzet, minek következtében ezek a szörnyetegek háborítatlanul járkálnak világunkban és benne a zsinati szektában. A démonokat tehát az elmúlt évtizedekben már egyre kevesebb szent liturgikus cselekmény riasztotta el. Ráadásul az ezoterikusok, okkultisták, sátánisták ördögidézésével mára a körülöttünk levő világban a démonok száma és ereje még jelentősen meg is nőtt. És tudjuk, hogy Isten megengedi, hogy a démonok elsősorban ott támadjanak, ahol az emberek sokasodó bűnei miatt mintegy jogot formálhatnak e bűnök elkövetőire. És a klerikusok bűnei valóban az égre kiáltanak. Bűneik terhe naponta növekszik, és emiatt a démonok egyre jobban befészkelik magukat közéjük, mint az egerek a szalmába. Ezért gyűlölik közülük oly sokan Istent és Krisztus igaz Egyházát, és ha már Istent magát nem tudják megtámadni, akkor legalább az igaz Egyházat teljes egészében le akarják rombolni. Hasonlóan ahhoz, ahogy Luther vagy Zwingli és a többi „reformátor”, akik valójában felszentelt katolikus papok voltak, szinte vadállatként mentek neki és zúztak össze mindent, ami katolikus volt.
A szent lét és a bűn azonban objektív valóságok. Minél több bűnt követ el valaki, annál kevésbé tudja a szentet elviselni. A szó szoros értelmében allergikusan reagál rá. A megátalkodott bűnösök egyre inkább a démonok lakóhelyeié válnak, akik ezáltal elérik, hogy az illető személy az objektív valóságot az ő felfogásuk szerint érzékelje. Ennek következtében nem képesek többé semmilyen „szent” dolgot elviselni, „szent” környezetben létezni: nem tudnak belépni, vagy bent maradni egy templomban, gyűlölik a katolikus szertartásokat, a szentelt vizet, a tömjénfüstöt, a katolikus szimbólumokat stb.
De az egész zsinati szekta így reagál minden katolikus tárgyra, megnyilvánulásra. Így reagált szinte az egész klérus az ú. n. II. Vatikáni Zsinat után, amikor baltával és dózerrel ment neki mindennek, ami kicsit is katolikus levegőt árasztott. És így reagál az is, aki ma megy neki a még megmaradt katolikus kincseknek [lásd a győri bazilika, a Mátraverebélyi kegytemplom stb. szétrombolását, szándékos rondává, profánná alakítását]. Hitetlenségük vagy bűnös életük következtében nem tudják maguk körül többé elviselni a szentelményeket, a templomi berendezéseket, a régi miseruhákat stb. És ezért találták ki és vezették be az új „misét” is: mert ez nem szent, semmi szentet nem tartalmaz és ezért nem égeti őket, mint a valódi szentmise. Az az ember, aki régóta halálos bűnben él, nem tud hosszabb időt eltölteni szent helyen anélkül, hogy ezt újabb bűnökben való fetrengésben lehetőleg azonnal le ne reagálja. David Berger, a homoszexuális német „teológus”, mégpedig tomista „teológus”, Der heilige Schein [A szent látszat] című könyvében írja le, hogy egy katolikus, „konzervatív” közösséggel való találkozása után egy buzikocsmába kellett rohannia, hogy ezt a „megrázkódtatását” azonnal „lereagálhassa”. Ezekben az emberekben a szent elviselhetetlen undort vált ki, amit például a Vatikánban kokain- és homo-partikon reagálnak le, mint például Coccopalmerio és beosztottjai a Hittani Kongregáció, korábban Szent Inkvizíció, palotájában. Miként egyes állatfajták természetükből következően sárban és iszapban henteregnek, hogy bőrüket a nap ellen védőkéreggel vonják be, úgy kell a mostani kedves „klerikusoknak”, különösen a Vatikánban, ezeken az orgiákon mocsokkérget felszedni magukra, hogy az meg tudja őket védeni a múltból még ott maradt szent ellen.
Igen, a súlyos bűn megváltoztatja a természetet. Ezért tartanak éppen ott, a Vatikánban, ahol évszázadokon keresztül szentek imádkoztak, ahol szent vértanúk ereklyéit őrzik, ahol az ott bemutatott nagyszerű szent liturgikus cselekmények hatásai még mindig érződnek, hiszen beleitták magukat a falakba, különösen undorító, sátáni összejöveteleket, hogy végérvényesen, tökéletesen megszentségtelenítsék e helyeket és a Sátánnak ajánlják fel őket. Montini „szentté avatása” arra a folyamatra tette fel most a koronát, ami azzal a szörnyűséggel vette kezdetét, amit a Vatikán Cappella Paulina (Szent Pál) kápolnájában az ő megválasztását követően 1963. június 29-én történt. [lásd Malachi Martin beszámolóját erről az eseményről: A végidő előjelei]
Aki mindezen borzalom közepette megőrzi hitét, az megerősödve kerül ki ebből a megpróbáltatásból. És akinek ezután nagy oka van arra, hogy hálát adjon Istennek, amiért ebben az időben élhet, és igaznak bizonyulhat. Erősnek, kitartónak a hitben szilárdnak kell maradnunk mindenáron. Nem szabad elfelejtenünk, hogy itt a földön a küzdő Egyház tagjai vagyunk. És mivel pásztorok és társak nélkül maradtunk, nekünk magunknak még nagyobb erőfeszítéssel kell harcolnunk. „Hogyan kell viselkedni a szenvedésben? Jób könyvének üzenete erre tanít bennünket: Az embernek ki kell tartania a hitben, akkor is, ha az értelme nem elégül ki [azaz nem ad elfogadható magyarázatot a történésekre]; mert Isten jó!” (Ilona Oertl: Die Passion Christi; Verlag Anton Schmid, 2003)
|
vissza