Ég a párizsi Miasszonyunk templom, avagy, a Sacco di Roma Franciaországban vette kezdetét (forrás: traditionundglauben.wordpress.com – 2019. április 16.) Mielőtt az ú. n. konzervatív barátaink arra figyelmeztetnek bennünket, hogy „nem kell túl sokat beleinterpretálni”, mi máris pontosan ezt tesszük: vagyis interpretálni fogjuk az 1163-tól 1345-ig épített párizsi Notre-Dame égését.
Mi mindent élt már túl ez a katedrális? Hány királyt, lázadást, forradalmat – és mégis: még mindig áll. Mert a hozzá hasonló katolikus katedrálisokhoz hasonlóan (Kölni dóm, Straßburgi katedrális stb.) nagyon hosszú ideig és alapos gondossággal építették meg.
Ahogy azt a nemzetközi média gondosan elhallgatta, vagy csak néha mellékesen megemlítette, Franciaországban az utóbbi időben drasztikusan megnőtt a templom-gyalázások száma (ami korábban is szép számmal előfordult ugyan, de mintegy ez év januárja óta már napi tucatra emelkedett). Így tehát a Notre-Dame égése csak e szomorú folyamat eddigi csúcspontja volt. [Lásd a St. Sulpice templom égéséről készült videót.] Franciaország, az az ország, amelynek a francia forradalom pestisét köszönhetjük, bizonyára azon társadalmak közé tartozik, melyekre az ateizmus a leginkább rányomta bélyegét [tegyük hozzá: Kelet-Németország és Csehország – melyek területén az ú. n. reformáció kezdetét vette – mellett, sőt, után]. Több mint két évszázad „szabadság, egyenlőség és testvériség” nem múlt el nyomtalanul benne. A francia egyházon szintén nem, ami az 1960-as években a Rajnai Szövetséghez csatlakozott, melynek a zsinati reformokat köszönhetjük. A franciák először a hitüket vesztették el, azután identitásukat és most templomaikat, melyek megvédéséért, megtartásáért senki nem harcol. Tudjuk, hogy semmi nem történik Isten akarata vagy beleegyezése nélkül. A párizsi Miasszonyunk temploma tehát Isten engedélyével égett. Isten – valószínűleg –, azért engedte meg ezt, mert nem akarta, hogy ezt a templomát tovább is meggyalázzák a NOM-os misék, a rabbik nagyböjti prédikációi, a femen-aktivisták orgiái stb. által. Isten haragszik ránk, különösen pásztorainkra és ezért veszi el tőlük a templomokat. Ezt a módszert már az Ószövetségből ismerjük, hiszen amikor Izrael vétkezett, Isten megengedte, hogy a választott nép épületeivel együtt a pogány népek kezébe kerüljön. „Ha elém járultok színem látására, ki kér rá benneteket, hogy udvaraimat tapodjátok?” (Iz 1,12)
Habár ez a modern gondolkodásmódunk teljes átállítását követeli, mégis helyesnek tűnik annak feltevése, hogy minden anyagi és látható nem más, mint a spirituális és láthatatlan való képmása és konzekvenciája. … Isten nem rombolja le, vagy nem hagyja ok nélkül lerombolni templomait. … Ha a templomokban nem Isten által akart kultusz folyik, akkor világos, hogy nincs szükség templomokra a zsinati utáni együttlétek találkozóhelyéül. ….
És a kövek kiabálnak, mert égnek. 1527-ben, pontosan 10 évvel Luther nyilvános fellépése után pusztította el V. Károly császár többségében protestáns zsoldosokból álló hadserege Rómát, ez az esemény kapta a Sacco di Roma nevet. Miután ezt az eseményt az Egyház (akkor még) teljesen nyilvánvalóan Isten büntetésének ismerte fel, magába szállt, és elkezdte a hitbeli megújítás munkáját. Netán ebből a mostani párizsi tűzvészből indul ki Sacco di Europa (Európa kifosztása), mely az egész kontinensen végigsöpör? A „menekültek” baráti támogatásával, akik egy európai kalifátus megalapítását tervezik? Európa biztos, hogy nem fogja magát megvédeni, hiszen már se identitása, se bátorsága nincs meg ehhez. Ki adná oda az életet a McDonald üzletekért?
A párizsi Notre-Dame jelképterhes égése Írta: Giuseppe Nardi (forrás: www.katholisches.info – 2019. április 15.) Hétfőn röviddel hét óra előtt csaptak fel a lángok a párizsi Miasszonyunk templom tetőszerkezetében. Rövid idő múlva már az egész tető lángokban állt. A kár elsősorban eszmei és szimbolikus. Párizs legnagyobb és legjelentősebb templomát a francia forradalom alatt meggyalázták. A forradalmárok betiltották a katolikus kultuszt és a katedrálist az „ész templomává” tették, miközben egy félmeztelen szajhát emeltek az oltárra. Miután mind ők, mind későbbi utódaik a kommunista kommün alatt a katedrálist alaposan kirabolták, az ma már nem sok kincset és értéket rejt magában. Ez azonban semmit sem változtat a templom szakrális és kulturális karakterén, hiszen nem csak egy épületről van szó, hanem Isten egyik házáról. Mostani pusztulása hihetetlen tragédia a francia nemezt, Európa és a kereszténység számára. A párizsi Notre-Dame-nak akkora a kisugárzása, hogy sokkal többet, mint csupán egy nép identitását és egy kontinens identitását fejezi ki. Notre-Dame Európa lelke, egy lélek, melyet meggyaláznak, megtipornak, elárulnak és kiszolgáltatnak. Egy lélek, ami most ég. A politikusok és a média az első lángok felcsapásakor már bejelentette, hogy egy merénylet, mint ok, ki van zárva. Nem mindenki van erről meggyőződve, különösen azok nem, akik értesültek az elmúlt hónapok történéseiről.
Az embereket nem csak Franciaországban, de az egész világon sokkolták a tűzvészről mutatott felvételek. A képek apokaliptikusak. Mindenesetre ezen szimbolikus épület égése, függetlenül a tűz kitörésének okáról, már önmagában szimbólum.
Ami a tűz okát illeti: A francia „püspöki konferencia” röviddel ezelőtt jelentette be, hogy egyedül az elmúlt évben ezer támadás történt templomok ellen [mások ennél még több esetről számolnak be]. Az interneten számtalan fotó található, melyek e vandál támadásokat mutatják be. Alig egy hónappal ezelőtt Párizs második legnagyobb temploma a Szent Sulpice templom gyulladt ki: a vizsgálatok azóta bebizonyították, hogy itt szándékos gyújtogatás történt. A Notre-Dame égése a francia és európai kereszténység szimbólumát akarta eltalálni, és ez sikerült is neki.
A kérdés tehát az, hogy milyen nyomot hagynak az égő katedrálisról mutatott képek a különböző csoportokban, nem utolsósorban a súlyosan sérült francia kereszténység, és egy büszke, de igencsak bizonytalanná vált nemzet lelkében. A lángok okozta sokk vajon fel fogja-e rázni az egyházat? A katasztrófa, mely Párizst és Franciaországot a Nagyhét kezdetén megrázta, katarzissá válik-e számukra, hogy egy új kezdet elindulhasson vagy sem? Vagy a Notre-Dame égése maga a végső aktus és a csúcspont egy olyan ország és egyház drámájában, mely saját magát adta fel? [A katolikus templomok meggyalázása nem csak Franciaországban dívik, hanem valójában az egész világon: Magyarországon is. A budaörsi Kőhegyen a Szeplőtelen Fogantatás kápolna meggyalázása legalább olyan istengyalázó, sátáni tett, mint a francia templomokban végbevittek, csakhogy a magyarról senki nem beszél. Mindenki, még a helyiek, élükön a kápolna tulajdonosa, a helyi „plébánia” sem törődik vele, és semmit sem tesz, hogy ettől a gyalázattól végre valahára megtisztítsa a Nagyasszonyunk tiszteletére szentelt kőhegyi kápolnát. Lásd a honlap eme cikkeit: Sátánisták Magyarországon és Isten nem fog közbelépni.]
A képmutatók könnyei Notre-Dame, az EU és a keresztény gyökerek Írta: Giuseppe Nardi (forrás: www.katholisches.info – 2019. április 18.) A párizsi Miasszonyunk templomának égése sokfajta reakciót váltott ki. Egyesek szimptomatikusak, mások csodálkozók, megint mások szörnyülködők. Fanatikus mohamedánok és radikális európai baloldaliak, akiknek elvből semmi sem szent, lelkesen ünneplik a tűz romboló munkáját. A pénzbeli felajánlások a magasba szökkennek. Mindeközben folynak a krokodilkönnyek is. Mindazonáltal a jóérzésű emberek többsége tényleg őszintén megdöbbent, mély szomorúságot érez a város püspöki templomának katasztrófája miatt. Az Eiffel-torony valószínűleg híresebb, mint a Notre-Dame, de azt mindenki érzi, hogy az előbbi csak egy világi látványosság, melynek semmilyen erkölcsi jelentősége nincs. A Mária-bazilikánál azonban ez nem így van. Akár hiszi valaki, akár nem, hogy itt őrzik Jézus töviskoronáját, még a hitetleneken is szent borzongás fut át, amikor a félig elpusztult templomra tekint.
Mégis: Azok között, akik most hangosan siratják a „nyugat egyik szimbólumának” pusztulását, nincsenek sokan olyanok, akik minden lehetséges alkalommal határozottan megtagadják vagy csak figyelmen kívül hagyják Európa keresztény gyökereit? Vagy az EU nem lábbal tapossa Európa keresztény történelmét, amikor a Lisszaboni szerződés óta az EU alapokmányából kihagyják Istent és a kereszténységet?
Miért rendített meg bennünket annyira a Huszártorony leomlása? Mert ez a torony civilizációnknak, ami éppen most omlik össze, egyik szimbóluma volt. Gyökereink szimbóluma, amit elvágtak; emlékezetünk, amit kioltottak.
Notre-Dame nem Macron, Juhnker és a moszkoviták [és a zsinati szekta] Európáját képviseli. Notre-Dame az igazi Európát reprezentálja, ami a keresztény civilizáció kifejeződése – és másik civilizáció nem létezik. Miasszonyunk temploma a mély, igaz értékeket képviseli, nem pedig egy felületes érték-locsogást. A Notre-Dame államaink és népeink keresztény gyökereit, a hit és a szentek történelmét képviseli. Azt az Európát, amit az EU buzgó védelmezői érdemtelennek tartanak megvédeni, és helyette új „katedrálisokat” és új „oltárokat” emelnek. Hogy meddig fog ez a sokk tartani? Milyen hamar tűnik el felgyorsult életünk mindennapjainak nyomasztó, lelket romboló rohanásában? [A New York-i St. Patrick templom ellen tervezett merénylet, majd a húsvétvasárnapi Sri Lanka-i merényletsorozatok, úgy tűnik, nem engedik levenni a napirendről a történteket – A Notre-Dame égése láthatóan inspirálóan hatott a katolicizmus ellenségeire. És csak az, aki már találkozott olyan emberekkel, akik minden bajért Jézust és a katolikus Egyházat teszik felelőssé, tudja elképzelni azt a gyűlöletet, ami ezekben az emberekben ég.]
A muzulmánok, bármely csoporthoz is tartozzanak, „Allah diadalaként” ünnepelték, hogy a püspöki templom, Mária szentélye Párizs szívében, lángokban áll.
Mindazonáltal a Notre-Dame égésének van egy meglepetése is: lám, hirtelen mindenki egészen nyilvánvalónak jelenti ki, hogy Európa szellemisége egy középkori katedrálisban található! Tehát mégis csak a keresztben, ami – minként a fenti kép is bizonyítja – még a tűzvész után is túlragyogja a romokat! Ha Európa tényleg azt akarja, hogy legyen még jövője, ha népeink és államaink jövőt akarnak, akkor ez csak úgy lehetséges, ha újra megtalálják keresztény gyökereiket: nem csak ma, és nem csak a Notre-Dame-ban.
|
vissza