Kedves Hívek!
Őszinte hálával tölt el bennünket, hogy megélhettük egy újabb advent kezdetét. Ez az idő tele van csendes örömmel és reményteli várakozással. Adventus – annyit jelent, mint eljövetel. Gondolataink fő témája ebben az időben a csend legyen. Amikor kimenekülünk a világi gondok lármájából és a rohanásból, és elcsendesül az elménk, akkor megtelünk szent gondolatokkal, és az időbeli és örök öröm várására való
„Milyen kellemes azoknak az eljövetele, akik jó hírt hoznak” – mondja a Szentírás. (Róm 10,15) – Milyen örömteli olyan emberek érkezése, akiket tisztelünk és szeretünk. Látjuk a gyerekek arcán, milyen az, amikor boldogok, és végre azok érkezésére várnak, akikre szükségük van az élethez és a boldogsághoz. Nekünk, embereknek szükségünk van Istenre és az Ő eljövetelére. Ezért készülünk erre az adventi időre. A zsidó népnek évszázadok óta kellett volna készülnie annak eljövetelére, aki választott néppé tette őket. De Izajás próféta szomorú tanúságot tesz az ő idejében élt zsidó népről. És a zsidók Jézus Krisztus eljövetele idején is ugyanilyenek voltak. És mégis eljött az Úr – és eljön ma is. Az akkori pogány világ nem tudott mit kezdeni magával. A legnagyobb filozófusok nem tudták a választ az emberi élet alapvető kérdéseire: Ki ez az ember? Honnan jött? és hova megy? A mai világ sem tudja, hogyan kezelje önmagát. És akárcsak akkor és ma, a papság (néhány kivételtől eltekintve) nem ad igazi fényt. Ahogy az akkori zsidó papság sem adott, akiknek pedig az utat kellett volna megvilágítania a nemzet és az egész világ számára.
Ma a katolikus Egyház az, aminek ebben a sötét időben ragyognia kellene az emberiségre. A papság felelőssége a legnagyobb. Megváltónk maga oktatta tanítványait Isten országa és e világ vége eljövetelének „idejéről és körülményeiről”, és apostolainak száján keresztül ugyanezt a felvilágosítást továbbadta az Egyháznak is. [v.ö.: ApCsel 1.7: „Non est vestrum nosse tempora vel momenta” – Nem a ti dolgotok, hogy tudjátok az időket és a pillanatokat”] Mindazonáltal nem csak azok örülnek, akik várnak, hanem az Eljövendő is. Isten örül. Isten annak örül a legjobban, ha az emberek Őt keresik. A mód, ahogy Ő cselekszik, az, hogy el van rejtve előlünk, hogy elrejtőzik. Azt akarja, hogy az emberek olyan erőfeszítéseket tegyenek, mint a betlehemi pásztorok, akik az angyalok szavára éjszaka indultak útnak. Mint a három király, akik megszégyenítették az egész zsidó népet, annak főpapját és királyát. Isten soha nem vall kudarcot. Ezen a napon, december 3-án Xavéri Szent Ferenc, a katolikus Egyház egyik legnagyobb misszionáriusárának ünnepéről is megemlékezünk a szentmisében. Szent Ferenc Indiában töltött évei alatt 1,5 millió pogányt keresztelt meg. De vajon mit szólna ez a szent misszionárius a Vatikán 2023. november 16-i nyilatkozatához? A római Vallásközi Párbeszéd Dikasztériuma több ázsiai ország buddhista egyetemével és alapítványával, valamint a "Thaiföldi Katolikus Püspöki Konferenciával" együtt ezen a napon tette közzé zárónyilatkozatát, melyet a "Szentszék" sajtóirodája is leközölt. Ebben, a buddhistákkal közösen kiadott nyilatkozatban a Vatikán ezt írja: „Buddhát és Jézust nagy gyógyítóknak tartjuk."
De mi mégse engedjük, hogy elménket az ilyen és ehhez hasonló hitehagyott kijelentések megzavarják, hanem örvendjünk katolikus hitünknek, mely egyedül képes örök életet adni nekünk.
|
vissza