Aldo Maria Valli – politológus, publicista, hivatásos zsurnaliszta, tévé-moderátor, író és blogger – cikkét azért fordítom le, hogy feketén-fehéren megmutathassam, micsoda elképesztő tudatlanság, trehányság, vagy csak ostobaság jellemzi azon urakat, akik ma megmondó emberként a megoldásra vágyó katolikusokat félrevezetik. De sajnos nem csak Mr. Valli, hanem az interneten megszólaló csaknem összes ú. n. "tradicionalista katolikus megmondó" hasonló tudatlanságról tesz tanúbizonyságot. Mr. Valli cikkében annak a felháborodásának adott hangot, amit Bergoglio kijelentése váltott ki belőle: ugyanis Bergoglio pár nappal ezelőtt a tévé nyilvánossága előtt azt mondta, hogy neki tetszik az a vélekedés, mely szerint a pokol üres. Ha a Mr. Valli és a hozzá hasonlók egy kicsit is odafigyeltek volna az elmúlt évtizedekben zajló tanbeli eltévelyedésekre, akkor tudniuk kellene, hogy az a vélemény, hogy a "pokol üres", nem Bergoglio találmánya, és nem is először hangzik el nyilvánosan. Ezt az eretnek tételt Hans Urs von Balthasar (1905-1988) teológus és dezignált bíboros (aki két nappal a bíborosi kalap átvétele előtt halt meg), Ratzinger volt munkatársa és az ú. n. II. Vatikáni Zsinat egyik meghatározó alakja, prezentálta a világnak. Balthasar már az ötvenes évektől intenzíven foglalkozott az ú. n. Apokatasztazis tétellel, Origenes eretnek és az Egyház által több ízben elítélt tanításával, miszerint „egykor minden ember és szellem üdvözül” (ez az ú. n. „komplett megváltás”, vagy K. Rahner és Wojtyla után: a „mindenki meg van váltva” tana). Hans Urs von Balthasar hírneves teológust és rokonlelkű teológus-társait, köztük elsősorban Karl Rahnert, az „anonim keresztények” elmélet kitalálóját, a pápai trónt az utolsó évtizedekben elfoglaló bitorlók mind nagyon nagyra értékelték, mind személyüket, mind tanításukat: személyüket elhalmozták kitüntetésekkel, tanításukat hiánytalanul magukévá tették. Karl Rahner, Hans Urs von Balthasar, Henri de Lubac, Yves Congar az ú. n. II. Vatikáni Zsinaton, és évtizedek óta minden katolikusnak nevezett tanintézetben, intézményben akadálytalanul érvényre juttathatták új teológiájukat. Bergoglio ebben a romboló, a katolikus tant züllesztő folyamatban nem a kezdetet, hanem a véget, a befejezést jelenti. A Valli által bírált mondatot nem ő találta ki, hanem készen kapta elődeitől – az ő feladata csak a radikális befejezés lett. A kérdés tehát így hangzik: Ha Mr. Valli Bergoglionak e nyilvánosan elhangzott kijelentéséből – a pokol üres – most logikusan le tudja vonni az egyetlen lehetséges következtetést (lásd lentebb), miszerint Bergoglio ezzel a mondatával az egész egyház létét lehetetlenítette el, akkor miért nem vonta le ugyanezeket a következtetéseket már évtizedekkel ezelőtt: akkor, amikor ezek a tanok a trónbitorlók beleegyezésével akadály nélkül benyomultak a zsinati szekta mindennapjaiba, tanításába? Mr. Valli és a hozzá hasonlók viselkedésére ez az egyetlen logikus magyarázat: Ezek az emberek azért okolják mindenért Bergogliot, és tesznek ezzel úgy, mintha Bergoglioval kezdődött volna minden baj, minden tévtanítás az "egyházban", mert csak így tudják elhallgattatni lelkiismeretüket, azaz meg nem történtté tenni saját több évtizedes hallgatásukat, eltagadni saját bűntárs-voltukat.
Írta: Aldo Maria Valli (forrás: www.katholisches.info – 2024. január 23.) Bergoglio január végén Fabrio Fazio-nak a tévében adott interjújában becsengette a katolikus "egyház" likvidálását, amikor azt mondta, hogy neki tetszik az a vélemény, ami szerint a pokol üres. „Ez egy személyes dolog tőlem, nem dogma”, tette hozzá, mintha ezzel enyhíteni tudott volna kijelentése súlyosságán. …
Miért állítom azt, hogy Bergoglio e szavakkal az "egyház" likvidálását harangozta be? Ez egészen egyszerű: Ha a pokol üres, akkor az azt jelenti, hogy nincs ítélet. És ha nincs ítélet, akkor az azt jelenti, hogy bűn sincs. És ha nincs bűn, akkor az azt jelenti, hogy Urunk fölöslegesen jött el a világra, hiszen egy bűntelen világnak nincs szüksége megváltásra. És ha Urunk fölöslegesen jött el, akkor az azt jelenti, hogy az Egyházat fölöslegesen alapította meg. És ha fölöslegesen alapította meg az Egyházat, akkor az azt jelenti, hogy az egyházra nincs szükség. És ha semmi haszna nincs az egyháznak, akkor nyugodtan meg is lehet azt szüntetni, és akkor minek van szükség pápára?
Bergoglio szavaival élve, „nekem tetszik az a vélemény”, hogy Bergoglio nincs tudatában annak, mit mond, vagyis szellemi képességei nincsenek rendben. De sajnos, hiába tetszik nekem ez a vélemény, ez még sincs így. Bergoglio argentin honfitársai és a Vatikáni palota belső köreiben dolgozók azt mondják róla, hogy neki csak a hatalom magáért a hatalomért a fontos. És ezen kívül még az imázsa. Különben nem érdekli más: apres moi le deluge (utánam az özönvíz). Az tetszik neki, amikor kreatúrái térden állnak előtte. A többi a legkisebb mértékben sem érdekli. Sőt. Valójában örül az egyház likvidálásának. A lényeg az, hogy az üres pokolról való elképzelés nem egy irgalmas lélek kifejeződése, hanem a nihilizmusé: egy tanbeli, teológiai és liturgikus nihilizmusé, ami már korábban is teljes egészében megvolt nála, most azonban már a nyilvánosság elé is lépett. Bergoglio nihilizmusa szisztematikus kétértelműséget jelent, amit a szokásos cél érdekében saját hatalmának növelésére és az egyház lejáratására használ fel. Vajon kiheverheti-e az egyház valaha is azt a csapást, amit Bergoglio okozott neki? Emberileg nézve, ez nagyon nehéz. Az egyház, mint intézmény minden nappal veszít szavahihetőségéből. És most, az üres pokolról szóló "pápai" kinyilatkoztatással hivatalosan vesztett jelentőségéből.
A Vatikánban megrökönyödés uralkodik. Persze nem annyira a hit miatt aggodnak ott, hanem az intézmény sorsa miatt. A kúria munkatársai nem engedhetik meg, hogy az apparátus elveszítse jelentőségét és funkcióját. Hiszen ha az apparátus tönkremegy, ők is vele pusztulnak. A helyzet napról napra aggasztóbbá válik. Egyik pamfletemben olyan jövőt vázoltam fel, melyben Ferenc-Bergoglio után egy II. Ferenc, aztán egy III. Ferenc és így tovább következik, hosszú időn keresztül. A klerikális alakoskodás határtalan lehet, és a neo-modernizmus az összes intézményt mindenestül a kezében tartja. Az "egyházat" a televízió élő adásában likvidálták; Bergoglio egy esti beszélgetős műsorban követett el öngyilkosságot, hogy tessen a népnek. Ez nem is történhetett másképp. Miután az "egyház" eladta magát a világnak, nem lehetett más vége, mint ez, hiszen a televízió e világ gondolkodásának kifejeződése és szintézise. Csak a jó Isten jöhet, akkor és úgy, ahogy Ő akarja, és Ő távolíthatja el a „vége” feliratot, hogy egy új forgatókönyvet írjon. Vagy talán azt írja már?
Függelék: E honlapon a kezdetektől több cikkben is szó volt már Balthasar és társai eretnek tanításáairól. A számtalan ilyen cikkből néhány emlékeztető:
2. A II. Vatikáni Zsinat időzített bombái című cikkből:
3. Az új miserítus és az Egyház szétzúzása című tanulmányból:
4. Mons. Müller Jézus testi feltámadásában sem hisz
A szerkesztői üzenetekben 2012. augusztus 6. pedig ezt írtam:
|
vissza