2011. augusztus 20-án XVI. Benedek pápa Madridban a világ ifjúságát Jézus Legszentebb Szívének ajánlotta fel. Ez a felajánlás természetfeletti perspektívában minden bizonnyal Benedek pápa pontifikátusának egyik legfontosabb aktusa. A felajánlásra a kitett Oltáriszentség előtt került sor, melyet a 16. századból való világhíres Toledoi Monstranciában tettek ki imádásra a hívek elé.
|
A felajánlási ima szövege:
„Urunk Jézus Krisztus,
A Te hívásodat követve
Buzgó imával Hogy soha el ne szakadjanak Tőled.
Adj nekik a Tiedhez hasonló szívet,
hogy az emberek |
![]() |
A szerkesztő megjegyzése: 1. Ez a hír szintén a Pius Közösség németországi kerületének honlapjáról való, és azokhoz a cikkekhez sorolható, melyek abban reménykedve, hogy szeptember 14-én Rómában a megegyezést szolgáló találkozás jön létre, felhagytak Róma bírálatával. 2. Ha nem ez lenne a céljuk, akkor erről az eseményről – ha egyáltalán megemlékeznének róla – negatív előjellel írnának. Mégpedig azért, mert ez a logikus és természetes.
Ha volt az Egyház történetében időszak, amikor ilyen imát nem szabadott volna elmondani, akkor ez a mostani az. Tessék megszámolni, hogy a szövegben hányszor fordul elő az a szó, hogy „Isten”? – Egyetlen egyszer sem, sőt még utalás sincs rá! És ezzel eljutottunk a világ, a katolicizmus alapkérdéséhez: Isten-e Jézus, vagy sem? Ahhoz a kérdéshez, mely az arianizmus és a modernizmus, a két legnagyobb eretnekség alapproblémája. Ha Jézus – a maga isteni erejéből – nem támadt fel, azaz, ha Jézus nem Isten, akkor a mi hitünk semmit nem ér, mondta Szent Pál. Ha Jézus nem Isten, akkor a mi vallásunk alapítója egy ember, és akkor mi nem vagyunk mások, mint a buddhisták, a mohamedánok, és az összes többi pogány és eretnek. Ha volt az Egyház történetében időszak, amikor nem szabadott egy imát így kezdeni, amikor nem szabadott azt kiemelni, hogy Jézus „az emberek fivére, barátja”, különösen nem úgy, hogy előtte nem áll ott, hogy Jézus Isten, akkor ez a mostani kor az. Az a kor, amelyikben Jézus istenvoltát már alig-alig emlegeti valaki, amikor egyáltalán azt, hogy kicsoda Isten, hogy mit jelent az, hogy „isteni”, már szinte senki nem tudja.
Az én megtérésem döntő momentuma az volt, amikor Isten kegyelméből belém csapott a felismerés, hogy Isten előtt az ember semmi, akinek a bűnbeesés után Isten előtt már semmilyen joga nincs. Ahogy a Szentírás mondja: „Hisz az egész világ olyan előtted, mint a porszem a mérlegen, és mint a földre hulló hajnali harmatcsepp.” (Bölcs 11,22)
|
vissza