[A következő cikk tökéletesen mutatja, mennyire távol van a mai világ az igazságtól. Nem is az a megdöbbentő, hogy ilyen cikk – pláne Amerikában – megíródhat, hanem sokkal inkább az, hogy egy kulturált ország magát katolikusnak tartó honlapja közzé teszi. Persze, Ferenc május 8-i beszéde pontosan ugyanezt mondja, így már nem meglepő, hogy mások sietnek híven követni a példáját. Felmérik egyáltalán ezek az emberek, hogy mekkora felelősség terheli őket ilyen félrevezető írások – pláne kommentár nélküli – közzétételében?] A keresztényeket sokszor vádolják képmutatással. A Barna Group nevű, kaliforniai székhelyű vallásszociológiai kutatócsoport reprezentatív mintán alapuló felmérése azt vizsgálta, mennyi lehet ebben az igazság. David Kinnaman és John Burke több mint ezer telefoninterjú alapján arra keresték a választ, mennyire krisztusi módon gondolkodnak és cselekszenek a keresztények, illetve mennyire hasonlítanak az Újszövetség gőgös írástudóihoz. A megkérdezetteknek húsz kijelentéssel kapcsolatban kellett állást foglalniuk, melyekből tíz Jézus Krisztus tetteit és lelkületét tükrözi, tíz pedig az írástudókét. Az egyetértésnek négy fokozatát jelölhették meg. Az állítások a következők voltak:
Krisztusi viselkedés:
Krisztusi lelkület:
Gőgös, farizeusi viselkedés:
Gőgös, farizeusi lelkület:
A válaszokat pontozva a szakemberek négy csoportra osztották a válaszadókat: Az eredmények szerint a magukat kereszténynek valló amerikaiak 51 százalékát a kutatók által farizeusinak nevezett lelkület és viselkedés jellemzi, és csupán 14 százalékra – vagyis minden hetedik keresztényre – jellemző a krisztusi lelkület és cselekvés. A keresztények ötödének (21%) lelkülete krisztusi, de tettei sokszor farizeusiak, 14% pedig krisztusi módon cselekszik, de tettei mögött gőg és képmutatás sejlik. A kutatás a keresztényeket – felekezettől függetlenül, hitbeli kritériumok alapján – több csoportra osztotta és külön is vizsgálta. Az átlagnál valamivel magasabb a krisztusi lelkület és viselkedés aránya (23%) és alacsonyabb a farizeizmusé (38%) az evangéliumi keresztényeknél. A csoport fennmaradó részére krisztusi tettekkel párosuló farizeus lelkület (kb. 25%) vagy a fordítottja, farizeus viselkedéssel párosuló krisztusi lelkület (15%) jellemző. Kinnaman szerint ez „érthetőbbé teszi, miért vádolják sokszor képmutatással az evangéliumi keresztényeket. Egyetlen »bűnük«, hogy helyesen cselekszenek, de a motivációjuk helytelen.” Ugyancsak viszonylag magas a krisztusi lelkület és viselkedés aránya a liberálisabb politikai felfogású keresztények (22%), a protestáns kisegyházak tagjai (19%), a nők (18%) és a végzős egyetemisták (18%) körében. Kevésbé jellemzi viszont a krisztusi felfogás és viselkedés a keresztények közül a 67 év felettieket (6%), a konzervatív politikai nézeteket vallókat (8%) és a férfiakat (9%). A gyakorló katolikusokra az átlagnál erősebben jellemző a krisztusi lelkülettel párosuló farizeus viselkedés (esetükben ez az együttállás 10 ponttal haladta meg az átlagot). Kinnaman szerint a felmérés megmagyarázza azt az adatot is, hogy a nem-keresztény fiatalok 84 százaléka ismer legalább egy keresztény embert, de csak 15 százalékuk szerint különbözik a keresztények élete jó értelemben másokétól. „Nem meglepő, hogy a keresztényeknek nem sikerül Jézust megjeleníteniük, hiszen a Krisztusban történő átalakulás oly nehéz és oly ritka” – mondja, ugyanakkor felveti a kérdést: Lehet, hogy a papok, nevelők valamiképpen azt sugallják, hogy a helyes cselekvés fontosabb, mint a helyes lelkület? Lehet, hogy az egyházi vezetők inkább a tettekre és teljesítményekre összpontosítanak, mert azok láthatóbbak és mérhetőbbek, mint a gondolkodásmód? A fiatalok sokszor a keresztények képmutatása miatt maradnak el a templomból. S bár egyetlen felmérés sem tökéletes mérce, a jelen kutatás eredményei azt igazolják, hogy van valami igazságuk. „Mint Pál írja a Galata-levélben, a keresztény közösségnek éppoly bátran szembe kell szállnia a képmutatással, mint bármely más bűnnel” – figyelmeztet a kutató.
|
vissza